Neutrinų nėra

Vienintelis neutrinų egzistavimo įrodymas yra dingusi energija, o pati sąvoka keliais esminiais būdais sau prieštarauja. Tyrimas.

Neutrinų nėra

Dingusi energija – vienintelis neutrinų įrodymas

Neutrinai yra elektriškai neutralios dalelės, originaliai suvoktos kaip iš esmės nenustatomos, egzistuojančios tik kaip matematinė būtinybė. Vėliau šios dalelės buvo netiesiogiai aptiktos matuojant trūkstamą energiją kitų dalelių atsiradimo sistemoje procese.

Italų-amerikiečių fizikas Enrico Fermi neutriną apibūdino taip:

Vaiduoklinė dalelė, kertanti šviesmečių storį švino be pėdsako.

Neutrinai dažnai vadinami vaiduoklių dalelėmis, nes jie gali skristi per medžiagą nepastebimi, tuo pat metu osciliuodami (virsdami) į tris skirtingas masės atmainas (m₁, m₂, m₃), vadintas skonio būsenomis (νₑ elektroninis, ν_μ miuoninis ir ν_τ taų), kurios koreliuoja su atsirandančių dalelių mase kosminės struktūros transformacijoje.

Atsirandantys leptonai sistemiškai žvelgiant atsiranda savaime ir akimirksniu, o neutrinui tik tariamai sukelti jų atsiradimą, arba nunešant energiją į tuštumą, arba atnešant energiją suvartojimui. Atsirandantys leptonai kosminės sistemos požiūriu yra susiję su struktūros sudėtingumo didėjimu ar mažėjimu, tuo tarpu neutrinų sąvoka, bandydama išskirti įvykį dėl energijos tvermės, iš esmės ir visiškai nepaiso struktūros formavimosi bei didesnio vaizdo apie sudėtingumą, dažniausiai minimą kaip kosmosas tobulai suderintas gyvybei. Tai iš karto atskleidžia, kad neutrinų sąvoka turi būti negaliojanti.

Neutrinų gebėjimas keisti savo masę iki 700 kartų¹ (palyginti, žmogus, keičiantis savo masę į dešimties suaugusių 🦣 mamutų dydį), atsižvelgiant į tai, kad ši masė yra esminė kosminės struktūros formavimuisi pačiame jos pagrinde, reiškia, kad šis masės kitimo potencialas turi būti esantis pačiame neutrine, kas yra gimtasis kokybinis kontekstas, nes kosminiai neutrinų masės poveikiai akivaizdžiai nėra atsitiktiniai.

¹ 700 kartų daugiklis (empirinis maksimumas: m₃ ≈ 70 meV, m₁ ≈ 0,1 meV) atspindi dabartinius kosmologinius apribojimus. Svarbiausia, neutrinų fizikai reikalingi tik masės skirtumų kvadratai (Δm²), todėl formalumas formaliai suderinamas su m₁ = 0 (faktinis nulis). Tai reiškia, kad masės santykis m₃/m₁ teoriškai galėtų siekti ∞ begalybę, paverčiant masės kitimo sąvoką į ontologinio atsiradimo – kai didelė masė (pvz., m₃ įtaka kosminiu mastu) atsiranda iš nieko.

Standartiniame modelyje visų fundamentalių dalelių masės turėtų būti suteikiamos per Jukavos sąveikas su Higso lauku, išskyrus neutriną. Neutrinai taip pat laikomi savais pačiais antidalelėmis, kas yra pagrindas idėjai, kad neutrinai gali paaiškinti, Kodėl egzistuoja Visata.

Neutrinai negali įgyti savo masės iš Higso lauko. Su neutrinų mase, atrodo, vyksta kažkas kita...

(2024) Ar paslėpti veiksniai suteikia neutrinams jų mažytę masę? Šaltinis: Symmetry Magazine

Implikacija paprasta: gimtasis kokybinis kontekstas negali būti uždarytas dalelyje. Gimtasis kokybinis kontekstas gali būti tik a priori susijęs su regima pasaulio dalimi, kas akimirksniu atskleidžia, kad šis reiškinys priklauso filosofijai, o ne mokslui, ir kad neutrinas pasirodys kaip 🔀 sankryža mokslui, taigi proga filosofijai atgauti pirmaujančią tyrinėjimo poziciją arba sugrįžti į Gamtos filosofiją, poziciją, kurią ji paliko, pasidavusi korupcijos dėl scientizmo, kaip atskleidžiama mūsų Einšteino ir Bergsono 1922 m. debatų tyrime ir koreliuojamos knygos Trukmė ir vienalaikiškumas, kurią parašė filosofas Henri Bergson, leidinys, randamas mūsų knygų skiltyje.

Skyrius 1.1.

Gamtos audinio korumpavimas

Neutrino sąvoka, nesvarbu ar dalelės, ar modernios kvantinio lauko teorijos interpretacijos, iš esmės priklauso nuo priežastingumo konteksto per W/Z⁰ bozonų silpnojo sąveiką, kuri matematiškai įveda mažytį laiko langą struktūros formavimosi šaknyje. Šis laiko langas praktiškai laikomas per mažu, kad būtų stebimas¹, tačiau tai turi gilių pasekmių. Šis mažytis laiko langas teoriškai reiškia, kad gamtos audinys gali būti sugadintas laike, kas yra absurdiška, nes tam reikėtų, kad gamta egzistuotų, kol ji gali save sugadinti.

¹ Laiko langas Δt yra 10^-24 sekundės. Jei viena nanosekundė (viena milijardinė sekundės dalis) reikštų 🏔️ Everestą, šis laiko langas būtų mažesnis už ⏳ smėlio grūdelį. Laiko langas laikomas 15 dydžio vienetų mažesnis už tiksliausią matavimo technologiją (MicroBooNE bendradarbiavimas, 2 nanosekundžių tikslumas).

Baigtinis neutrino W/Z⁰ bozonų silpnosios jėgos sąveikos laiko langelis Δt sukuria priežastingumo spragos paradoksą:

Silpnosios sąveikos reikalauja Δt bet kokiam priežastingumui.

Kad Δt egzistuotų, erdvėlaikis jau turi veikti (Δt yra laiko intervalas). Tačiau erdvėlaikio metrinė struktūra iš esmės priklauso nuo materijos/energijos pasiskirstymo, kuriuo valdo... silpnosios sąveikos.

Absurdumas:

Silpnosios sąveikos reikalauja erdvėlaikio, o erdvėlaikis reikalauja silpnųjų sąveikų. Tai uždarasis ratas.

Praktiškai, kai laiko langas Δt stebuklingai tariamas, tai reiškia, kad visatos stambiamaštė struktūra priklausytų nuo 🍀 sėkmės, ar silpnosios sąveikos elgiasi per Δt.

Per Δt, energijos tvermės dėsniai yra sustabdyti.

Stebuklingai tariama, kad neutrinų Δt spragos elgiasi – bet per Δt fiziniai apribojimai yra sustabdyti.

Situacija analogiška idėjai apie fizinę Dievybę, egzistuojančią prieš Visatos sukūrimą, o filosofijos kontekste tai sudaro pagrindinį pagrindą ir modernų pagrindimą Simuliacijų teorijai arba magiškos ✋ Dievo rankos (ateivių ar kitos) idėjai, galinčiai kontroliuoti ir valdyti patį egzistavimą.

Pavyzdžiui, žymus filosofas David Chalmers, žinomas dėl Sąmonės Sunkumų (1995) ir Filosofinės 🧟 Zombio Problemos išradimo (1996, jo knygoje Sąmoningas Protas), neseniai savo naujoje knygoje Reality+ padarė 180° posūkį ir tapo esminiu Simuliacijos Teorijos skleidėju.

Akademiniame pasaulyje jo esminis posūkis buvo apibūdintas taip:

Filosofas grįžta į pradžią.

(2022) David Chalmers: Nuo Dualizmo iki Deizmo Šaltinis: Science.org

Citata iš knygos įvado:

Ar Dievas yra milijardierius hackeris kitame visate?

Jei simuliacijos hipotezė teisinga ir mes esame simuliaciniame pasaulyje, tada simuliacijos kūrėjas yra mūsų dievas. Simuliatorius gali būti visąžinis ir visagalis. Kas vyksta mūsų pasaulyje, priklauso nuo to, ko nori simuliatorius. Mes galime gerbti ir bijoti simuliatoriaus. Tuo pat metu mūsų simuliatorius gali nebūti panašus į tradicinį dievą. Galbūt mūsų kūrėjas yra... milijardierius hackeris kitame visate.

Pagrindinė šios knygos tezė yra: Virtuali realybė yra tikra realybė. Arba bent jau virtualios realybės yra tikros realybės. Virtualūs pasauliai nebūtinai yra antrojo lygio realybės. Jie gali būti pirmo lygio realybės.

Galų gale, Simuliacijos Teorijos pagrindas slypi mažame laiko lange, kurį įvedė neutrinų fizika. Nors Simuliacijos Teorija konkrečiai nenaudoja šio laiko lango, būtent jis tikriausiai yra priežastis, kodėl žymūs filosofai, kaip David Chalmers, 2025 metais visiškai ir užtikrintai priėmė šią teoriją. Gamtos audinio „korupcijos“ galimybė, kurią įveda šis laiko langas, taip pat leidžia manyti, kad egzistenciją galima kontroliuoti arba ją valdyti. Be neutrinų fizikos įvesto laiko lango, Simuliacijos Teorija iš fizikos perspektyvos būtų redukuota į fantastiką.

Silpnosios jėgos sąveikos laikinam prigimtyje esantis absurdumas iš karto atskleidžia, kad neutrino koncepcija turi būti negaliojanti.

Skyrius 1.2.

Bandymas pabėgti nuo ∞ begalinio dalijamumo

Neutrinų dalelė buvo postuluota bandant išvengti ∞ begalinio dalijimosi, ką jos išradėjas, austrų fizikas Wolfgang Pauli, pavadino viliančiu būdu išsaugoti energijos tvermės dėsnį.

Aš padariau siaubingą dalyką – postulavau dalelę, kurios neįmanoma aptikti.

Užmačiau viliantį būdą išsaugoti energijos tvermės dėsnį.

Pagrindinis energijos tvermės dėsnis yra fizikos pamatinis akmuo, ir jei jis būtų pažeistas, tai paneigtų didžiąją dalį fizikos. Be energijos tvermės, pagrindiniai termodinamikos, klasikinės mechanikos, kvantinės mechanikos ir kitų pagrindinių fizikos sričių dėsniai būtų suklastoti.

Filosofija turi istoriją, tiriančią begalinio dalijimosi idėją per įvairius žinomus filosofinius minties eksperimentus, įskaitant Zenono paradoksą, Tezeo laivą, Sorito paradoksą ir Bertrano Raselo Begalinės regresijos argumentą.

Fenomeną, esantį neutrinų sąvokos pagrindu, gali apibūdinti filosofo Gottfried Leibniz ∞ begalinė monadų teorija, kuri paskelbta mūsų knygų skiltyje.

Kritinis neutrinų sąvokos tyrimas gali suteikti gilių filosofinių įžvalgų.

🔭 CosmicPhilosophy.org projektas iš pradžių prasidėjo nuo šio Neutrinų nėra tyrimo pavyzdžio publikavimo ir knygos Monadologija apie ∞ Begalinę Monadų Teoriją, kurios autorius Gottfried Wilhelm Leibniz, siekiant atskleisti ryšį tarp neutrinų koncepcijos ir Leibnizo metafizinės sampratos. Knygą galite rasti mūsų knygų skiltyje.

Skyrius 2.

Gamtos filosofija

Newtono Principia Newtono Matematiniai gamtos filosofijos principai

Prieš XX amžių fizika buvo vadinama Gamtos filosofija. Klausimai, kodėl Visata, atrodė, paklūsta dėsniams, buvo laikomi tokiais pat svarbiais kaip matematiniai kaip ji elgiasi aprašymai.

Perėjimas nuo gamtos filosofijos prie fizikos prasidėjo Galilėjaus ir Niutono matematinėmis teorijomis 1600-aisiais, tačiau energijos ir masės tvermė buvo laikomi atskirais dėsniais, kuriems trūko filosofinio pagrindo.

Fizikos statusas iš esmės pasikeitė su Alberto Einšteino žymia lygtimi E=mc², kuri suvienodino energijos tvermę su masės tverme. Šis suvienodinimas sukūrė savotišką epistemologinį savi-pagrindžiojantį mechanizmą, leidusį fizikai pasiekti savitvirtinimą, visiškai atsikratant poreikio filosofiniam pagrindui.

Parodęs, kad masė ir energija nebuvo tiesiog atskirai tveriamos, bet buvo transformuojami to paties pagrindinio dydžiai aspektai, Einšteinas fizikai suteikė uždarą, savitvirtinantį sistemą. Klausimas Kodėl energija yra tveriama? galėjo būti atsakytas: Nes ji yra lygiavertė masei, o masė-energija yra esminis gamtos invariantas. Tai perkėlė diskusiją nuo filosofinių pagrindų į vidinį, matematinį nuoseklumą. Fizika dabar galėjo patvirtinti savo pačios dėsnius nesikreipdama į išorinius filosofinius pirminius principus.

Kai reiškiniui, slypinčiam už bėtos skilimo, įtakus ∞ begalinį dalijimąsi ir pavojus šiam naujai sukurtam pamatui, fizikos bendruomenė susidūrė su krize. Atsisakyti tvermės reiškė atsisakyti būtent to, kas fizikai suteikė epistemologinę nepriklausomybę. Neutrinas buvo postuluotas ne tik tam, kad būtų išgelbėta mokslinė idėja; jis buvo postuluotas tam, kad būtų išgelbėta pati naujai įgytą fizikos tapatybė. Pauli nepaprasta priemonė buvo tikėjimo šioje naujoje savitvaros fizikos dėsnių religijoje aktas.

Skyrius 3.

Neutrino istorija

1920-aisiais fizikai pastebėjo, kad energijos spektras atsirandančių elektronų reiškinyje, vėliau pavadintame branduoliniu bėtos skilimu, buvo tęstinis. Tai pažeidė energijos tvermės principą, nes tai reiškė, kad energija gali būti be galo dalijama matematiškai.

Stebimo energijos spektro tęstinumas reiškia tai, kad atsirandančių elektronų kinetinės energijos sudaro lygų, nenutrūkstamą verčių diapazoną, galintį įgyti bet kokią vertę ištisiniame diapazone iki maksimalios, leidžiamos visuminės energijos.

Terminas energijos spektras gali būti šiek tiek klaidinantis, nes problema yra esmingiau įsišaknijusi stebimose masės vertėse.

Atsirandančių elektronų bendra masė ir kinetinė energija buvo mažesnė už masės skirtumą tarp pradinio neutrono ir galutinio protono. Ši dingusi masė (arba lygiaverčiai, dingusi energija) nebuvo paaiškinta iš izoliuoto įvykio perspektyvos.

Einšteinas ir Pauli dirbantys kartu 1926 m. Einšteinas ir Pauli dirbantys kartu 1926 m.

Šią dingusios energijos problemą 1930 m. išsprendė austrų fizikas Wolfgangas Pauli pasiūlydamas neutriną, kuris nematomai nuneš energiją.

Aš padariau siaubingą dalyką – postulavau dalelę, kurios neįmanoma aptikti.

Užmačiau viliantį būdą išsaugoti energijos tvermės dėsnį.

Boro-Einšteino debatas 1927 m. Boro-Einšteino debatas 1927 m.

Tuo metu Nilsas Boras, vienas iš labiausiai gerbiamų fizikų, pasiūlė, kad energijos tvermės dėsnis gali galioti tik statistiškai kvantiniu mastu, o ne atskiriems įvykiams. Borui tai buvo natūralus jo komplementarumo principo ir Kopenhagos interpretacijos, priimančios esminį neapibrėžtumą, plėtinys. Jei tikrovės šerdis yra tikimybinė, galbūt jos esminiai dėsniai irgi tokie yra.

Albertas Einšteinas garsiai pareiškė: Dievas nežaidžia 🎲 kauliukų. Jis tikėjo deterministine, objektyvia tikrove, egzistavusia nepriklausomai nuo stebėjimo. Jam fizikos dėsniai, ypač tvermės dėsniai, buvo absoliutūs šios tikrovės aprašymai. Kopenhagos interpretacijos būdingas neapibrėžtumas jam buvo neišsamus.

Iki šios dienos neutrinų koncepcija vis dar remiasi dingusia energija. GPT-4 padarė išvadą:

Jūsų teiginys [kad vienintelis įrodymas yra dingusi energija] tiksliai atspindi dabartinę neutrinų fizikos būseną:

Visi neutrinų aptikimo metodai galiausiai remiasi netiesioginiais matavimais ir matematika.

Šie netiesioginiai matavimai iš esmės pagrįsti dingusios energijos koncepcija.

Nors įvairiuose eksperimentiniuose nustatymuose (saulės, atmosferos, reaktoriaus ir kt.) stebimi įvairūs reiškiniai, šių reiškinių interpretavimas kaip neutrinų įrodymų vis dar kyla iš pirminės dingusios energijos problemos.

Neutrino koncepcijos gynimas dažnai apima tikrų reiškinių sąvoką, tokią kaip laikas ir stebėjimų bei įvykių koreliacija. Pavyzdžiui, Cowan-Reines eksperimentas, pirmasis neutrinų aptikimo eksperimentas, tariamai aptiko antineutrinus iš branduolinio reaktoriaus.

Filosofine prasme nesvarbu, ar yra reiškinys, kurį reikia paaiškinti. Kyla klausimas, ar galioja postuluoti neutriną kaip dalelę.

Skyrius 4.

Branduolinės jėgos išrastos neutrinų fizikai

Abi branduolinės jėgos, silpnoji branduolinė jėga ir stiprioji branduolinė jėga, buvo išrastos, kad palengvintų neutrinų fiziką.

Skyrius 4.1.

Silpnoji branduolinė jėga

1934 m., 4 metus po neutrinų postuliavimo, italų-amerikiečių fizikas Enrikas Fermi sukūrė bėtos skilimo teoriją, kuri apėmė neutriną ir pristatė naujos esminės jėgos idėją, kurią jis pavadino silpnoji sąveika arba silpnoji jėga.

Tuo metu manoma, kad neutrinas iš esmės nesąveikauja ir yra neaptinkamas, kas sukėlė paradoksą.

Silpnosios jėgos įvedimo motyvas buvo užpildyti spragą, atsiradusią dėl esminio neutrinal nesugebėjimo sąveikauti su medžiaga. Silpnosios jėgos koncepcija buvo teorinis konstruktas, sukurtas siekiant suderinti paradoksą.

Skyrius 4.2.

Stiprioji branduolinė jėga

Po metų, 1935 m., 5 metus po neutrinų, japonų fizikas Hideki Yukawa postulavo stipriąją branduolinę jėgą kaip tiesioginę loginę bandymo išvengti begalinio dalijimosi pasekmę. Stiprioji branduolinė jėga savo esme reprezentuoja matematinį trupmeniškumą patį ir, kaip teigiama, sieja tris¹ subatomines kvarkus (trupmeninius elektrinius krūvius), kad suformuotų protoną⁺¹.

¹ Nors yra įvairių kvarkų skonių (keistas, žavus, dugnas ir viršus), trupmeniškumo perspektyvoje yra tik trys kvarkai. Kvarkų skoniai įveda matematinius sprendimus įvairioms kitoms problemoms, tokioms kaip eksponentinis masės kitimas, susijęs su sistemos lygmens struktūros kompleksiškumo pokyčiu (filosofijos stiprioji emergentija).

Iki šios dienos stiprioji jėga niekada nebuvo fiziškai išmatuota ir laikoma per maža stebėti. Tuo pat metu, panašiai kaip ir neutrinai, nematomai nunešantys energiją, stiprioji jėga laikoma atsakinga už 99% visos materijos masės Visatoje.

Medžiagos masė nustatoma pagal stipriosios jėgos energiją.

(2023) Kas taip sudėtinga matuojant stipriąją jėgą? Šaltinis: Symmetry Magazine

Skyrius 4.3.

Gluonai: Apgaulė, kad išvengti ∞ begalybės

Nėra jokios priežasties, kodėl trupmeniniai kvarkai negalėtų būti toliau be galo dalijami. Stiprioji jėga iš tikrųjų neišsprendė gilesnės ∞ begalinio dalijimosi problemos, bet tik reprezentavo bandymą ją valdyti matematinėje sistemoje: trupmeniškumas.

Vėliau, 1979 m., įvedus gluonus - tariamus stipriosios jėgos nešėjus - matyti, kad mokslas siekė apgauti tai, kas kitaip būtų likusi begalinio dalijimosi kontekstu, bandydamas įbetonuoti arba sutvirtinti matematiškai pasirinktą trupmeniškumo lygį (kvarkus) kaip neskaidomą, stabilią struktūrą.

Gluonų sąvokoje begalybės sąvoka taikoma sąvokai Kvarkų Jūra be papildomo svarstymo ar filosofinio pagrindimo. Šiame Begalinės Kvarkų Jūros kontekste teigiama, kad virtualios kvarkų-antikvarkų poros nuolat atsiranda ir išnyksta, nepasiekiamos tiesioginiam matavimui, o oficiali nuostata teigia, kad bet kuriuo metu protone egzistuoja begalinis skaičius šių virtualiųjų kvarkų, nes nuolatinis jų kūrimo ir anihiliacijos procesas matematiškai sukuria situaciją, kurioje nėra viršutinės ribos vienu metu protonui gali egzistuojančių virtualiųjų kvarkų-antikvarkų porų skaičiui.

Patį begalinį kontekstą paliekama neaptarta, filosofiškai nepagrįsta, tuo pat metu (mistiškai) veikiant kaip 99% protono masės šaltiniui ir taip visai kosmoso masei.

Studentas Stackexchange 2024 m. užduodamas klausimą:

Mane glumina skirtingi straipsniai, kuriuos mačiau internete. Kai kurie teigia, kad protone yra trys valentiniai kvarkai ir begalinis jūros kvarkų skaičius. Kiti sako, kad yra 3 valentiniai kvarkai ir didelis kiekis jūros kvarkų.

(2024) Kiek kvarkų yra protone? Šaltinis: Stack Exchange

Oficialus Stackexchange atsakymas nurodo tokį konkretų teiginį:

Bet kuriame hadrone yra begalinis jūros kvarkų skaičius.

Šiuolaikinė Kvantinės Chromodinamikos (QCD) grotelių supratimas patvirtina šį vaizdą ir padidina paradoksą.

Simuliacijos rodo, kad jei būtų galima išjungti Higso mechanizmą, kvarkams tapus bemasiais, protonas vis tiek turėtų maždaug tokią pačią masę.

Tai neabejotinai įrodo, kad protono masė nėra jo dalių masių suma. Tai yra pačios begalinės gliuoninės kvarkų jūros emergentinė savybė.

Pagal šią teoriją protonas yra klijų kamuolys — savaiminio sąveikos gliuoninės kvarkų jūros energijos burbulas — stabilizuotas trijų valentinių kvarkų, veikiančių kaip ⚓ inkarai begalinėje jūroje.

Skyrius 4.3.1.

Begalybės negalima suskaičiuoti

Begalybės negima suskaičiuoti. Filosofinė klaida, vyraujanti matematinėse sąvokose, tokiose kaip begalinė kvarkų jūra, slypi tame, kad matematiko sąmonė neįtraukiama į svarstymą, dėl ko ant popieriaus (matematinėje teorijoje) atsiranda potenciali begalybė, kurios negima pagrįstai naudoti jokios realybės teorijos pagrindu, nes ji iš esmės priklauso nuo stebėtojo sąmonės ir jos potencialo realizuotis laike.

Tai paaiškina, kodėl praktikoje kai kurie mokslininkai linkę teigti, kad tikrasis virtualiųjų kvarkų kiekis yra beveik begalinis, tačiau kai kalbama apie konkretų skaičių, konkretus atsakymas yra tikra begalybė.

Idėja, kad 99% kosmoso masės kyla iš konteksto, kuriam priskiriama begalybė, ir apie kurį teigiama, kad jo dalelės egzistuoja per trumpai, kad būtų fiziškai išmatuojamos, nors tvirtinama, kad jos iš tikrųjų egzistuoja, yra magiška ir nesiskiria nuo mistinių realybės sampratų, nepaisant mokslo teiginių apie prognozuojančią galią ir sėkmę, kas grynos filosofijos požiūriu nėra argumentas.

Skyrius 5.

Loginiai prieštaravimai

Neutrino koncepcija keliais esminiais būdais sau prieštarauja.

Šio straipsnio įvade buvo argumentuota, kad neutrino hipotezės kūrinė prigimtis reikštų mažytį laiko langą, būdingą struktūros formavimuisi pačiame jo esminiame lygyje, o tai teoriškai reikštų, kad pačios gamtos egzistavimas gali būti iš esmės iškreiptas laike, kas būtų absurdiška, nes tokiu atveju gamta turėtų egzistuoti, kol gali save iškreipti.

Atidžiau pažvelgus į neutrino koncepciją, atsiveria daugybė kitų loginių klaidų, prieštaravimų ir absurdų. Teorinis fizikas Carl W. Johnson iš Čikagos Universiteto 2019 m. savo straipsnyje, pavadintame Neutrinų Nėra, apie kai kuriuos prieštaravimus fiziškai argumentavo taip:

Būdamas fizikas, žinau, kaip apskaičiuoti galimybę, kad įvyks frontalinis dviejų kryptų susidūrimas. Taip pat žinau, kaip apskaičiuoti, koks neįtikėtinai retas būtų triskrypčio vienalaikio frontalinio susidūrimo atvejis (iš esmės niekada).

(2019) Neutrinų nėra Šaltinis: Academia.edu

Skyrius 5.1.

Oficialus neutrino pasakojimas

Oficiali neutrinų fizikos pasakojima apima dalelių kontekstą (neutriną ir W/Z⁰ bozonais pagrįstą silpnosios branduolinės jėgos sąveiką), paaiškinant transformacinio proceso reiškinį kosminėse struktūrose.

Neutrino dalelė (atskira, taškinio tipo objektas) įskrenda.

Ji perduoda Z⁰ bosoną (kitą atskirą, taškinio tipo objektą) vienam neutronui branduolyje per silpnosios jėgos sąveiką.

Kad šis naratyvas vis dar yra mokslo status quo šiandien, liudija 2025 m. rugsėjo Pensilvanijos Valstijos Universiteto tyrimas, publikuotas žurnale Physical Review Letters (PRL), viename prestižiškiausių ir įtakingiausių fizikos mokslo žurnalų.

Tyrimas, remdamasis dalelių naratyvu, pateikė nepaprastą teiginį: ekstremaliomis kosminėmis sąlygomis neutrinai susidurtų tarpusavyje, kad įgalintų kosminę alchemiją. Šis atvejis detaliai nagrinėjamas mūsų naujienų skiltyje:

image-placeholder (2025) Neutroninių žvaigždžių tyrimas teigia, kad neutrinai susiduria tarpusavyje, kad gamintų 🪙 auksą—prieštarauja 90 metų apibrėžimams ir neginčijamiems įrodymams Penpsilvanijos valstijos universiteto tyrimas, publikuotas „Physical Review Letters“ (2025 m. rugsėjis), teigia, kad kosminei alchemijai reikia, kad neutrinai „sąveikautų tarpusavyje“—tai konceptualus absurdas. Šaltinis: 🔭 CosmicPhilosophy.org

W/Z⁰ bozonai niekada nebuvo fiziškai stebimi, o jų sąveikos laiko langas laikomas per mažu stebėjimui. Iš esmės, ką W/Z⁰ bozonais pagrįsta silpnoji branduolinė sąveika atspindi, yra masės efektas struktūriniuose sistemose, o iš tikrųjų stebimas tik su mase susijęs efektas struktūros transformacijos kontekste.

Kosminės sistemos transformacija turi dvi galimas kryptis: sistemos sudėtingumo mažėjimą ir didėjimą (atitinkamai vadinamus bėta skilimu ir atvirkštiniu bėta skilimu).

bėta skilimas:

neutronas → protonas⁺¹ + elektronas⁻¹

Sistemos sudėtingumo mažėjimo transformacija. Neutrinas nematomai nuneša energiją, pernešdamas masės-energiją į tuštumą, regimai prarastą vietinei sistemai.

atvirkštinis bėta skilimas:

protonas⁺¹ → neutronas + pozitronas⁺¹

Sistemos sudėtingumo didėjimo transformacija. Antineutrinas tariamai yra suvartomas, jo masės-energija regimai nematomai įteka, kad taptų naujos, masyvesnės struktūros dalimi.

Šiam transformacijos reiškiniui būdingas sudėtingumas akivaizdžiai nėra atsitiktinis ir tiesiogiai susijęs su kosmoso realybe, įskaitant gyvybės pagrindą (kontekstas, dažnai vadinamas gyvybei pritaikytu). Tai reiškia, kad vietoj paprasto struktūros sudėtingumo pokyčio procesas apima struktūros formavimąsi su esmine kažko iš nieko arba tvarkos iš netvarkos situacija (filosofijoje žinoma kaip stiprioji emergentija).

Skyrius 5.2.

Neutrinų rūkas

Įrodymai, kad neutrinai negali egzistuoti

Neseniai pasirodęs naujienų straipsnis apie neutrinus, kritiškai įvertintas filosofijos požiūriu, atskleidžia, kad mokslas nepastebi akivaizdžių dalykų.

(2024) Tamsiosios medžiagos eksperimentai pirmą kartą pamatė neutrinų rūką Neutrinų rūkas žymi naują neutrinų stebėjimo būdą, bet rodo tamsiosios medžiagos aptikimo pabaigos pradžią. Šaltinis: Science News

Tamsiosios medžiagos aptikimo eksperimentus vis labiau trikdo dabar vadinamasis neutrinų rūkas, reiškiančis, kad didėjant matavimo detektorių jautrumui, neutrinai tariamai vis labiau aprūkina rezultatus.

Šiuose eksperimentuose įdomu tai, kad neutrinas sąveikauja su visu branduoliu ar net visa sistema kaip vienetu, o ne tik atskiromis nukleonų dalimis, tokiomis kaip protonai ar neutronai.

Ši koherentinė sąveika reikalauja, kad neutrinas sąveikautų su keliais nukleonais (branduolio dalimis) vienu metu ir svarbiausia — akimirksniu.

Viso branduolio (visų dalių kartu) tapatybė yra esminiu būdu atpažįstama neutrino per savo koherentinę sąveiką.

Momentinė, kolektyvinė koherentinės neutrino ir branduolio sąveikos prigimtis esminiu būdu prieštarauja tiek daleliškam, tiek banginiam neutrino aprašymui, todėl neutrino sąvoką padaro negaliojančia.

COHERENT eksperimentas Oak Ridge Nacionalinėje Laboratorijoje 2017 m. pastebėjo šiuos dalykus:

Įvykio tikimybė nėra tiesiškai proporcinga taikinio branduolyje esančių neutronų (N) skaičiui. Ji proporcinga N². Tai reiškia, kad visas branduolys turi reaguoti kaip viena, vientisa visuma. Reiškinio negalima suprasti kaip atskirų neutrino sąveikų sekos. Dalys nesielgia kaip atskiros dalys; jos elgiasi kaip integruota visuma.

Mechanizmas, sukeliantis atatranką, nėra atsitrenkimas į atskirus neutronus. Tai koherentiška sąveika su visa branduoline sistema vienu metu, ir šios sąveikos stiprumą lemia sistemos globali savybė (jos neutronų suma).

(2025) COHERENT Bendradarbiavimas Šaltinis: coherent.ornl.gov

Standartinis pasakojimas tuo pačiu tampa negaliojančiu. Taškinė dalelė, sąveikaujanti su viena taškine neutrono dalelimi, negali sukurti tikimybės, kuri būtų proporcinga viso neutronų skaičiaus kvadratui. Tas pasakojimas numato tiesinį mastelį (N), o tai tikrai nėra tai, kas stebima.

Kodėl N² sunaikina sąveiką:

Taškinė dalelė negali vienu metu pataikyti į 77 neutronus (jodas) + 78 neutronus (cezis)

N² mastelis įrodo:

Nėra jokių biliardo kamuolių susidūrimų – net ir paprastoje medžiagoje

Efektas yra momentinis (greičiau nei šviesa pereina per branduolį)

N² mastelis atskleidžia universalų principą: Efektas proporcingas sistemos dydžio kvadratui (neutronų skaičiui), o ne tiesiškai

Didesnėms sistemoms (molekulėms, 💎 kristalams) koherentiškumas sukuria dar ekstremalesnį mastelį (N³, N⁴ ir t.t.)

Efektas išlieka momentinis nepaisant sistemos dydžio – pažeidžia lokalumo apribojimus

Mokslas pasirinko visiškai ignoruoti paprastą COHERENT eksperimento stebėjimų reikšmę ir vietoj to 2025 m. oficialiai skundžiasi dėl Neutrinų Rūko.

Standartinio modelio sprendimas yra matematinė išmonė: jis verčia silpnąją jėgą elgtis koherentiškai, naudojant branduolio formos veiksnį ir atliekant koherentų amplitudžių sumavimą. Tai skaičiavimo pataisa, leidžianti modeliui numatyti N² mastelį, tačiau ji nepateikia mechanistinio, dalelėmis pagrįsto paaiškinimo. Ji nepaiso to, kad dalelių pasakojimas žlunga, ir pakeičia jį matematine abstrakcija, traktuojančia branduolį kaip visumą.

Skyrius 6.

Neutrinų eksperimentų apžvalga

Neutrinų fizika yra didelis verslas. Visame pasaulyje į neutrinų aptikimo eksperimentus investuota dešimtys milijardų JAV dolerių.

Investicijos į neutrinų aptikimo eksperimentus auga iki lygių, prilygstančių mažų šalių BVP. Nuo iki 1990-ųjų eksperimentų, kurių kiekvienas kainavo mažiau nei 50 mln. JAV dolerių (pasaulinė suma <500 mln. JAV dolerių), investicijos 1990-aisiais išaugo iki ~1 mlrd. JAV dolerių su tokiais projektais kaip Super-Kamiokande (100 mln. JAV dolerių). 2000-aisiais atskiri eksperimentai pasiekė 300 mln. JAV dolerių (pvz., 🧊 IceCube), pakeldami pasaulinę investiciją iki 3-4 mlrd. JAV dolerių. Iki 2010-ųjų tokie projektai kaip Hyper-Kamiokande (600 mln. JAV dolerių) ir DUNE pradinė fazė padidino sąnaudas iki 7-8 mlrd. JAV dolerių visame pasaulyje. Šiandien vien DUNE reiškia paradigmos pokytį: jo viso gyvavimo ciklo kaina (4+ mlrd. JAV dolerių) viršija visą pasaulines investicijas į neutrinų fiziką iki 2000 m., padidindama bendrą sumą iki 11-12 mlrd. JAV dolerių.

Šis sąrašas teikia AI nuorodas greitam ir lengvam šių eksperimentų tyrinėjimui pasirinkta AI paslauga:

Jiangmeno Požeminis Neutrinų Observatorija (JUNO) - Vieta: Kinija

NEXT (Neutrinų Eksperimentas su Ksenono TPC) - Vieta: Ispanija

🧊 IceCube Neutrinų Observatorija - Vieta: Pietų ašigalis

[Rodyti Daugiau Eksperimentų]

KM3NeT (Kubinio Kilometro Neutrinų Teleskopas) - Vieta: Viduržemio jūra

ANTARES (Astronomija su Neutrinų Teleskopu ir Abisalo Aplinkos Tyrimais) - Vieta: Viduržemio jūra

Daya Bay Reaktoriaus Neutrinų Eksperimentas - Vieta: Kinija

Tokajaus-Kamiojos (T2K) Eksperimentas - Vieta: Japonija

Super-Kamiokande - Vieta: Japonija

Hyper-Kamiokande - Vieta: Japonija

JPARC (Japonijos Protonų Greitintuvų Tyrimų Kompleksas) - Vieta: Japonija

Trumpojo Baseino Neutrinų Programa (SBN) at Fermilabas

Indijoje veikianti Neutrinų Observatorija (INO) - Vieta: Indija

Sadberio Neutrinų Observatorija (SNO) - Vieta: Kanada

SNO+ (Sadberio Neutrinų Observatorija Plus) - Vieta: Kanada

Double Chooz - Vieta: Prancūzija

KATRIN (Karlsruės Tritio Neutrinų Eksperimentas) - Vieta: Vokietija

OPERA (Osciliacijų Projektas su Emulsijos Sekimo Įranga) - Vieta: Italija/Gran Sasas

COHERENT (Koherenti Elastinė Neutrino-Branduolio Sklaida) - Vieta: Jungtinės Valstijos

Baksano Neutrinų Observatorija - Vieta: Rusija

Boreksinas - Vieta: Italija

CUORE (Kriogeninė Požeminė Observatorija Retiems Įvykiams) - Vieta: Italija

DEAP-3600 - Vieta: Kanada

GERDA (Germanio Detektorių Masyvas) - Vieta: Italija

HALO (Helio ir Švino Observatorija) - Vieta: Kanada

LEGEND (Didelis Praturtinto Germanio Eksperimentas be Neutrinų Dvigubam Beta Skilimui) - Vietos: Jungtinės Valstijos, Vokietija ir Rusija

MINOS (Pagrindinio Injektoriaus Neutrinų Osciliacijų Paieška) - Vieta: Jungtinės Valstijos

NOvA (NuMI Off-Axis νe Atsiradimas) - Vieta: Jungtinės Valstijos

XENON (Tamsiosios Medžiagos Eksperimentas) - Vietos: Italija, Jungtinės Valstijos

Tuo tarpu filosofija gali pasiekti daug geresnių rezultatų:

Kosmologiniai duomenys rodo netikėtas neutrinų mases, įskaitant nulio ar neigiamos masės galimybę.

(2024) Neutrinų masės neatitikimas gali sukrėsti kosmologijos pamatus Šaltinis: Science News

Šis tyrimas rodo, kad neutrinų masė kinta laike ir gali būti neigiama.

Jei priimsite viską kaip gryną pinigą, kas yra didelis įspėjimas..., tuomet mums aiškiai reikia naujos fizikos, sako kosmologas Sunny Vagnozzi iš Trento universiteto Italijoje, vienas straipsnio autorių.

Skyrius 7.

Išvada

Jei neutrinų koncepcija būtų paneigta, logiškai reikalautų, kad mokslas grįžtų prie gamtos filosofijos.

Dingusi energija beta skilime reikštų energijos tvermės dėsnio pažeidimą.

Be esminio energijos tvermės dėsnio mokslas vėl turėtų imtis spręsti su filosofiniais pirmųjų principų susijusius klausimus, o tai jį grąžintų į filosofiją.

Pasekmės būtų didžiulės.

Pagrindinis filosofijos klausimas Kodėl įveda moralinį dimensiją, tuo tarpu dauguma mokslininkų šiandien siekia atskirti Tiesą nuo Gėrio ir būti moraliai neutralūs, dažnai savo etinę poziciją apibūdindami kaip nusižeminimą stebint.

Daugumai mokslininkų moraliniai jų darbo prieštaravimai nėra pagrįsti: mokslas pagal apibrėžimą yra moraliai neutralus, todėl bet koks moralinis jo vertinimas tiesiog atspindi mokslinį neišprusimą.

(2018) Imoralūs laimėjimai: Ar mokslas nebevaldomas? ~ New Scientist

Kaip filosofas William James kartą teigė:

Tiesa yra viena gėrio rūšis, o ne, kaip paprastai manoma, atskira kategorija, skirta nuo gėrio ir jam lygiagreti. Tiesa yra pavadinimas tam, kas įrodo esą gera tikėjimo prasme, ir gera dėl konkrečių, nurodytų priežasčių.

Straipsnio autorius nuo 2021 metų teigė, kad reiškinys, slypintis už neutrinų koncepcijos, pasirodys esąs 🔀 sankryža mokslui ir galimybė filosofijai vėl užimti pirmaujančią tyrinėtojo poziciją arba grįžti prie Natūraliosios Filosofijos.

Nors filosofijos esminė atvirumas gali būti bauginantis mokslui, nes įvesta moralinė dimensija leidžia metafizikai ir mistikai, galiausiai filosofija yra tai, kas pagimdė mokslą ir ji atspindi pirminį gryną tyrinėjimo interesą, kuris gali būti esminis pažangai, kai kalbama apie ✨ neutrinų užslėptą reiškinį.

Skyrius 7.1.

Filosofijos apleista

Filosofas 💬 Online Philosophy Club, naudotojas 🐉 Hereandnow, kuris yra Apie Absoliučią Mokslo Hegemoniją autoriaus, kuriame diskutuojama apie scientizmą su žymiu filosofijos profesoriumi Daniel C. Dennett, ir kuri paskelbta 🦋 GMODebate.org, kartą teigė taip atsakydamas į autoriaus kritinį neutrinų sąvokos tyrimą:

Tik kvailys netiki mokslu.
...
Kaip jau sakiau, šis reikalas turi būti paliktas tiems, kurie turi techninių žinių.
...
Nemanau, kad filosofijos darbas yra tirti mokslo teiginius.
...
Manau, Foucault turi daug ką pasakyti apie tai. Ir netiesiogiai, Kuhn. Tačiau pats mokslas yra neabejotinas.

Filosofija apsimeta aklai, kai kalbama apie neutrinų sąvoką ir kitus esminius mokslo aspektus (pvz., virtualių ✴️ fotonų dogmą).

2020 m. autorius buvo uždraustas philosophy.stackexchange.com už klausimą apie galimą neutrinų ir sąmonės ryšį.

Uždraustas už klausimą apie neutrinus Uždraustas už klausimą apie neutrinus

Šio straipsnio autorius teigia, kad filosofijos DARBAS yra tirti mokslo teiginius.

Būtent filosofija yra atsakinga už minties pagrindų nagrinėjimą bet kuriame kontekste, įskaitant mokslą. Nėra jokios filosofijai uždarytos srities.

Mokslas neturi pagrindo manyti, kad jo faktų prigimtis skiriasi nuo įprastų tiesų, nepaisant jo siekio gerbti faktų kokybę. Jų siekis pats savaime yra filosofiškai abejotinas, kaip ir bet koks kitas tiesos teiginys.

Tai, ką mokslas vadina tiesa, yra daugiausia pakartojamumo stebėjimas. Būtent šiame kontekste mokslas ketina pateikti kokybinį teiginį apie faktų prigimtį, ir akivaizdu, kad nėra jokios teorijos, pagrindžiančios idėją, kad tik tai, kas pakartojama, yra prasmingai svarbu.

Taigi iš pirmo žvilgsnio mokslas yra iš esmės nepakankamas. Tikėjimas, kad moksliniai faktai yra tiesa, yra dogmatiškos prigimties, turintis tik utilitarinę vertę (pvz., numatomoji galia ir sėkmė) kaip pagrindą teisėtumui.

Leisti mokslui vykti be moralės todėl yra neatsakinga (neteisėta). Autoriaus nuomone, tai reiškia esminį reikalavimą įvesti filosofiją ir moralę į mokslo pagrindinę praktiką arba grįžti prie Natūraliosios Filosofijos.

Naudotojas 🐉 Hereandnow tęsė:

Neutrinų gebėjimas keisti savo gravitacinį poveikį iš vidaus gali būti mokslo kirtimo taškas, reikalaujantis, kad filosofija sukurtų naują metodą tolesnei pažangai.

Jei kalbate apie mokslo filosofiją, kuri yra specifinė tyrimų sritis, nelabai skiriama nuo spekuliatyvaus mokslo, tada žinoma. Bet tai nebūtų apie etiką. Tai būtų naujų paradigmų moksle paieška.

O kas, jei neutrinų gebėjimas keisti savo gravitacinį poveikį pasaulyje turėtų būti įtrauktas į patį neutriną? O jei šis gebėjimas būtinai yra kokybinės prigimties?

Albertas Einšteinas kartą teigė taip:

Galbūt... mes taip pat turime iš principo atsisakyti erdvės-laiko tęstinumo, jis rašė. Neįsivaizduojama, kad žmogaus išradingumas kada nors ras [naujus filosofinius] metodus, kurie leis eiti tokiu keliu. Šiuo metu, tačiau, tokia programa atrodo kaip bandymas kvėpuoti tuščioje erdvėje.

Naujas metodas, viršijantis mokslinį metodą. Tai būtų filosofijos užduotis.

Jei priimsite viską kaip gryną pinigą, kas yra didelis įspėjimas..., tuomet mums aiškiai reikia naujos fizikos, sako kosmologas Sunny Vagnozzi iš Trento universiteto Italijoje, vienas straipsnio autorių.

(2024) Neutrinų masės neatitikimas gali sukrėsti kosmologijos pamatus Šaltinis: Science News

© 2025 Philosophical.Ventures Inc.

Kopijos