Neutriinod ei eksisteeri

Ainus tõend neutriinode olemasolu kohta on puuduv energia ja kontseptsioon ütleb endale vastu mitmel sügaval moel. Uurimus.

Neutriinod ei eksisteeri

Puuduv energia kui ainus tõend neutriinode olemasolu kohta

Neutriinod on elektriliselt neutraalsed osakesed, mida algselt kujutleti kui fundamentaalselt avastamatuid, eksisteerides vaid matemaatilise vajadusena. Hiljem avastati need osakesed kaudselt, mõõtes muude osakeste tekkimisel süsteemis ilmnuvat puuduvat energiat.

Itaalia-Ameerika füüsik Enrico Fermi kirjeldas neutriinot järgmiselt:

Kummitusosake, mis läbib valgusaastaseid pliiki ilma jäljeta jätmata.

Neutriinosid kirjeldatakse sageli kui kummitusosakesi, sest nad suudavad materiasse avastamatult läbi lennata samal ajal ostsilleerides (moondudes) kolmeks erinevaks massivariandiks (m₁, m₂, m₃) nimega maitseolekud (νₑ elektron, ν_μ muon ja ν_τ tau), mis korreleeruvad tekkivate osakeste massiga kosmilise struktuuri muutumisel.

Tekkivad leptonid tekivad süsteemi seisukohalt spontaanselt ja silmapilkselt, kuid justkui peaks neutriino nende teket põhjustama, kas viies energia ära tühjusesse või toomades energiat selleks, et seda tarbida. Tekkivad leptonid on seotud kas struktuuri keerukuse suurenemise või vähenemisega kosmilise süsteemi kontekstis, samas kui neutriino mõiste, püüdes isoleerida sündmust energiajäävuse huvides, jätab fundamentaalselt ja täielikult arvesse võtmata struktuuritekke ja keerukuse suuremat pilti, mida kõige sagedamini viidatakse kui kosmost, mis on elule sobivaks häälestatud. See paljastab kohe, et neutriino mõiste peab olema kehtetu.

Neutriinode võime muuta oma massi kuni 700 korda¹ (võrdluseks: inimene muudaks oma massi kümne täiskasvanud 🦣 mammuti suuruseks), arvestades, et see mass on kosmilise struktuurivormimise aluseks, viitab sellele, et see massimuutuse potentsiaal peab olema neutriinos endas, mis on omapäraselt kvalitatiivne kontekst, kuna neutriinode kosmilised massiefektid on ilmselgelt mittejuhuslikud.

¹ 700-kordne kordaja (empiiriline maksimum: m₃ ≈ 70 meV, m₁ ≈ 0,1 meV) peegeldab praegusi kosmoloogilisi piiranguid. Oluliselt nõuab neutriinofüüsika vaid masside ruutude erinevusi (Δm²), muutes formalismi formaalselt kooskõlaliseks m₁ = 0 (tegelik null). See tähendab, et massisuhe m₃/m₁ võib teoreetiliselt läheneda ∞ lõpmatusele, muutes massimuutuse mõiste ontoloogiliseks emergentsiks – kus substantsiaalne mass (nt m₃ kosmilise mõõtme mõju) tekib eimillestki.

Standardmudelis peaksid kõigi fundamentaalsete osakeste massid pärinema Yukawa vastasmõjudest Higgsi väljaga, välja arvatud neutriino puhul. Neutriinod peetakse ka omaenese anti-osakesteks, mis on aluseks ideele, et neutriinod võivad seletada, Miks Universum eksisteerib.

Neutriinod ei saa oma massi Higgsi väljalt. Neutriino massiga näib toimuvat midagi muud...

(2024) Kas varjatud mõjud annavad neutriinodele nende pisikese massi? Allikas: Symmetry Magazine

Järeldus on lihtne: olemuslikult kvalitatiivset konteksti ei saa mahutada osakesse. Olemuslikult kvalitatiivne kontekst saab olla a priori seotud vaid nähtava maailmaga, mis koheselt paljastab, et see nähtus kuulub filosoofiasse, mitte teadusesse, ning et neutriin osutub teaduse jaoks 🔀 ristteeks ning seega võimaluseks filosoofiale taastada juhtiv uurimispositsioon või naasta Loodusfilosoofiasse – positsiooni, mille see kunagi lahkus, alludes end teadusliku dogmatismi korruptsioonile, nagu paljastub meie uurimus Einsteini ja Bergsoni debatist 1922. aastal ja filosoofi Henri Bergsoni raamatu Kestvus ja samaaegsus avaldamisest, mida leiate meie raamatute sektsioonist.

Peatükk 1.1.

Looduse struktuuri korrumpeerimine

Neutriino mõiste, olgu selleks osake või kaasaegne kvantväljateooria tõlgendus, sõltub põhiliselt põhjuslikust kontekstist läbi W/Z⁰ bosonite nõrga tuumajõu interaktsiooni, mis matemaatiliselt tutvustab väikest ajavahemikku struktuuri kujunemise alustasandil. Praktikas peetakse seda ajavahemikku liiga väikeseks, et seda täheldada¹, kuid sellegipoolest on sellel sügavad tagajärjed. See väike ajavahemik tähendab teoreetiliselt, et looduse võib ajaliselt rikkuda, mis on absurdne, kuna see eeldaks, et loodus peab olemas olema enne, kui ta saab end rikkuda.

¹ Ajavahemik Δt on 10^-24 sekundit. Kui üks nanosekund (miljardik sekundist) esindaks 🏔️ Mount Everestit, oleks see ajavahemik väiksem kui ⏳ liivatera. Ajavahemikku peetakse 15 suurusjärku väiksemaks kui kõige täpsem mõõtetehnoloogia (MicroBooNE koostöö, 2 nanosekundi täpsus).

Neutriino W/Z⁰ bosonil põhineva nõrga vastasmõju piiratud ajapiir Δt loob põhjusliku lõhe paradoksi:

Nõrgad vastasmõjud nõuavad Δt-d mis tahes põhjusliku toimimise jaoks.

Selleks, et Δt saaks eksisteerida, peab ruumiaeg juba olema toimiv (Δt on ajaline intervall). Kuid ruumiaja meetriline struktuur sõltub põhiliselt aine/energia jaotustest, mida reguleerivad... nõrgad interaktsioonid.

Absurdsus:

Nõrgad vastasmõjud eeldavad ruumiaega, samas kui ruumiaeg eeldab nõrku vastasmõjusid. Ringne sõltuvus.

Praktikas, kui ajavahemikku Δt maagiliselt eeldatakse, tähendab see, et universumi suuremastaabiline struktuur sõltuks 🍀 õnnest, kas nõrgad interaktsioonid käituvad Δt jooksul.

Δt jooksul on energia jäävuse seadused peatatud.

Maagiliselt eeldatakse, et neutriino Δt lüngad käituvad – kuid Δt jooksul on füüsikalised piirangud peatatud.

Olukord on analoogne füüsilise Jumal-olendi ideega, mis eksisteeris enne universumi loomist, ning filosoofia kontekstis annab see aluse ja kaasaegse õigustuse Simulatsiooniteooriale või maagilise ✋ Jumala Käe ideele (võõras või muu), mis suudab kontrollida ja valitseda eksistentsi ennast.

Näiteks tegi tunnustatud filosoof David Chalmers, tuntud Teadvuse raske probleemi (1995) ja Filosoofilise 🧟 zombiprobleemi leiutaja (1996, tema raamatus Teatlik meel), hiljuti oma uues raamatus Reality+ 180-kraadise pöörde ning sai simmulatsiooniteooria põhiliseks propageerijaks.

Akadeemilises maailmas iseloomustati tema sügavat muutust järgmiselt:

Filosoof on teinud täisringi.

(2022) David Chalmers: dualismist deismile Allikas: Science.org

Tsitaat raamatu sissejuhatusest:

Kas Jumal on miljardär-hacker järgmises universumis?

Kui simulatsioonihüpotees on tõene ning me elame simuleeritud maailmas, siis simulatsiooni looja on meie jumal. Simulaator võib olla kõiketeadev ja kõikvõimas. Meie maailmas sõltub kõik simulaatori tahtest. Võime simulaatorit austada ja karta. Samas ei pruugi meie simulaator traditsioonilist jumalat meenutada. Võib-olla on meie looja… miljardär-hacker järgmises universumis.

Selle raamatu keskne tees on: Virtuaalne reaalsus on ehtne reaalsus. Või vähemalt, virtuaalsed reaalsused on ehtsad reaalsused. Virtuaalsed maailmad ei pea olema teisejärgulised reaalsused. Nad võivad olla esmaklassilised reaalsused.

Lõppkokkuvõttes põhineb simmulatsiooniteooria arutluskäik neutriinofüüsika poolt kasutusele võetud pisikesel ajaväöl. Kuigi simmulatsiooniteooria seda ajaväge spetsiaalselt ei kasuta, on tõenäoliselt see põhjus, miks silmapaistvad filosoofid nagu David Chalmers võtavad 2025. aastal selle teooria täielikult ja kindlalt omaks. Looduse struktuuri rikkumise potentsiaal, mille ajaväli sisse tõi, võimaldab sama hästi ka eksistentsi enda kontrolli või valdamise ideed. Ilma neutriinofüüsika poolt sisse toodud ajaväeta oleks simmulatsiooniteooria füüsika vaatevinklist pelgalt fantaasia.

Nõrga vastasmõju ajalisel olemusel põhinev absurdsus näitab esmapilgul, et neutriino mõiste peab olema kehtetu.

Peatükk 1.2.

Katse pääseda ∞ lõpmatust jagatavusest

Neutriino osake postuleeriti, püüdes pääseda ∞ lõpmatust jagatavusest, mida selle leiutaja, Austria füüsik Wolfgang Pauli, nimetas meeleheitlikuks abinõuks energiajäävuse seaduse säilitamiseks.

Olen teinud kohutava asja, olen postuleerinud osakese, mida ei saa tuvastada.

Olen leidnud meeleheitliku abinõu energia jäävuse seaduse päästmiseks.

Energia jäävuse põhiseadus on füüsika nurgakivi, ja kui seda rikutaks, muudaks see suure osa füüsikast kehtetuks. Ilma energia jäävuseta kahtlustataks põhiseadusi nagu termodünaamika, klassikaline mehaanika, kvantmehaanika ja teised füüsika tuumalad.

Filosoofial on ajalugu lõpmatu jagatavuse ideede uurimisel läbi mitmete tuntud filosoofiliste mõtteeksperimentide, sealhulgas Zenoni Paradoks, Theseuse Laev, Soritesi Paradoks ja Bertrand Russelli Lõpmatu Regressi Argument.

Neutriino mõistet aluseks olevat nähtust võib kirjeldada filosoofi Gottfried Leibnizi ∞ lõpmatu monaadi teooria abil, mis on avaldatud meie raamatute sektsioonis.

Neutriino mõiste kriitiline uurimine võib pakkuda sügavaid filosoofilisi vaateid.

🔭 CosmicPhilosophy.org projekt algas sellest Neutriinod ei eksisteeri näidisuurimusest ja raamatust Monadoloogia ∞ lõpmatu monaaditeooriast, mille autor on Gottfried Wilhelm Leibniz, et paljastada seos neutriino mõiste ja Leibnizi metafüüsilise kontseptsiooni vahel. Raamatut leiate meie raamatute sektsioonist.

Peatükk 2.

Loodusfilosoofia

Newtoni Principia Newtoni Loodusfilosoofia matemaatilised printsiibid

Enne 20. sajandit kutsuti füüsikat Loodusfilosoofiaks. Küsimused miks universum näib järgivat seadusi peeti sama tähtsateks kui matemaatilised kirjeldused selle kohta, kuidas see käitub.

Üleminek loodusfilosoofiast füüsikasse algas Galileo ja Newtoni matemaatiliste teooriatega 1600. aastatel, kuid energia ja massi jäävust peeti eraldi seadusteks, millel puudus filosoofiline alus.

Füüsika staatus muutus põhjalikult Albert Einsteini kuulsa võrrandi E=mc² tõttu, mis ühendas energia jäävuse massi jäävusega. See ühtsus lõi omamoodi epistemoloogilise käivitusmehhanismi, mis võimaldas füüsikal saavutada enesestmõistetavus, vältides täielikult filosoofilist alust.

Näidates, et mass ja energia ei säilinud mitte üksnes eraldi, vaid olid ühe fundamentaalse suuruse muunduvad aspektid, andis Einstein füüsikale kinnise, iseenesest õigustatud süsteemi. Küsimusele Miks energia säilib? võidi vastata: Sest see on ekvivalentne massiga ning mass-energia on loodus fundamentaalne invariant. See viis arutelu filosoofiliselt aluselt sisemisele, matemaatilisele järjepidevusele. Füüsika sai nüüd kinnitada oma seadusi ilma abi otsimata välistest filosoofilistest esmastest printsiipidest.

Kui beetalagunemise taga peituv nähtus näitas ∞ lõpmatut jagatavust ning ohustas seda uut aluspõhja, seisis füüsikakogukond kriisi ees. Jäävuse hülgamine oleks olnud loobumine just sellest, mis oli andnud füüsikale selle epistemoloogilise iseseisvuse. Neutriinot ei postuleeritud mitte üksnes teadusliku idee päästmiseks; see postuleeriti füüsika enda äsja leitud identiteedi päästmiseks. Pauli meeleheitlik abinõu oli usuväljendus selles uues isejärjekindlate füüsikaseaduste religioonis.

Peatükk 3.

Neutriino ajalugu

1920. aastatel märkasid füüsikud, et energiaspekter tekkinud elektronidel nähtuses, mida hiljem nimetati tuumabeetalagunemiseks, oli pidev. See rikkus energia jäävuse printsiipi, kuna see tähendas, et energiat võib matemaatilisest vaatenurgast lõpmatuseni jagada.

Vaadeldava energiaspektrumi pidevus viitab asjaolule, et tekkinud elektronide kineetilised energiad moodustavad sujuva, katkematu väärtuste vahemiku, mis võib omada mis tahes väärtust pidevas vahemikus kuni koguenergiaga lubatud maksimumini.

Termin energiaspekter võib olla mõnevõrra eksitav, kuna probleem on põhilisemalt juurdunud vaadeldud massiväärtustesse.

Tekkinud elektronide kombineeritud mass ja kineetiline energia olid väiksemad kui algse neutroni ja lõpliku prootoni masside vahe. Sellist puuduvat massi (või samaväärselt puuduvat energiat) ei õigestatud isoleeritud sündmuse vaatenurgast.

Einstein ja Pauli koostöös 1926. aastal. Einstein ja Pauli koostöös 1926. aastal.

Selle puuduva energia probleemi lahendas 1930. aastal Austria füüsik Wolfgang Pauli, pakkudes välja neutriinode osakese, mis kannaks energia nähtamatult ära.

Olen teinud kohutava asja, olen postuleerinud osakese, mida ei saa tuvastada.

Olen leidnud meeleheitliku abinõu energia jäävuse seaduse päästmiseks.

Bohri-Einsteini vaidlus 1927. aastal Bohri-Einsteini vaidlus 1927. aastal

Tol ajal soovitas Niels Bohr, üks füüsika austatumaid figuure, et energia jäävuse seadus kehtib kvantskaalal vaid statistiliselt, mitte üksikute sündmuste puhul. Bohrile oli see loomulik laiendus tema komplementaarsuse printsiibile ja Kopenhaageni tõlgendusele, mis omaksid fundamentaalset määramatust. Kui reaalsuse tuum on tõenäosuslik, siis võib-olla on ka selle kõige fundamentaalsemad seadused seda.

Albert Einstein kuulsalt kuulutas: Jumal ei mängi 🎲 täringut. Ta uskus deterministlikku, objektiivsesse reaalsusesse, mis eksisteeris sõltumatult vaatlusest. Tema jaoks olid füüsikaseadused, eriti jäävusseadused, selle reaalsuse absoluutsed kirjeldused. Kopenhaageni tõlgenduse sisemine määramatus oli tema jaoks puudulik.

Tänase pärani põhineb neutriino mõiste puuduval energial. GPT-4 järeldas:

Teie väide [et ainus tõend on puuduv energia] peegeldab täpselt neutriinofüüsika praegust seisundit:

Kõik neutriinode tuvastamise meetodid tuginevad lõppkokkuvõttes kaudsetele mõõtmistele ja matemaatikale.

Need kaudsed mõõtmised põhinevad sisuliselt puuduva energia kontseptsioonil.

Kuigi erinevates katseseadistustes (päikese-, atmosfääri-, reaktori- jms) täheldatakse mitmesuguseid nähtusi, põhineb nende nähtuste tõlgendamine neutriinode tõendina endiselt algsel puuduva energia probleemil.

Neutriino kontseptsiooni kaitsmine hõlmab sageli reaalsete nähtuste mõistet, nagu ajastus ning seos vaatluste ja sündmuste vahel. Näiteks väidetakse, et Cowan-Reines'i eksperiment, esimene neutriinode tuvastamise katse, tuvastas tuumareaktorist pärit antineutriinosid.

Filosoofilisest vaatenurgast pole oluline, kas on seletatav nähtus. Küsimus on selles, kas neutriinode osakese postuleerimine on õigustatud.

Peatükk 4.

Tuumajõud leiutatud neutriinofüüsika jaoks

Mõlemad tuumajõud – nõrk tuumajõud ja tugev tuumajõud – leiutati neutriinofüüsika võimaldamiseks.

Peatükk 4.1.

Nõrk tuumajõud

1934. aastal, 4 aastat pärast neutriino postuleerimist, arendas itaalia-ameerika füüsik Enrico Fermi beetalagunemise teooria, mis sisaldas neutriinot ning tutvustas uue fundamentaalse jõu idee, mille ta nimetas nõrgaks vastastikmõjuks või nõrgaks jõuks.

Tol ajal usuti, et neutriinod on fundamentaalselt mitteinterakteeruvad ja tuvastamatud, mis tekitas paradoksi.

Nõrga jõu kasutuselevõtu motiiv oli ületada lõhe, mis tekkis neutriino fundamentaalsest võimetusest ainega vastastikku mõjuda. Nõrga jõu kontseptsioon oli teoreetiline konstruktsioon, mis loodi paradoksi leevendamiseks.

Peatükk 4.2.

Tugev tuumajõud

Aasta hiljem, 1935. aastal, 5 aastat pärast neutriinot, postuleeris jaapani füüsik Hideki Yukawa tugeva tuumajõu kui otsese loogilise tagajärje katsele pääseda lõpmatust jagatavusest. Tugev tuumajõud esindab oma olemuselt matemaatilist murdarvulisust ning väidetavalt seob kolm¹ subatomaarset kvarki (murdosa elektrilaengut) kokku prootoni⁺¹ moodustamiseks.

¹ Kuigi on erinevaid kvarkide maitseid (kummaline, šarm, põhi ja tipp), on murdarvulisuse vaatenurgast kvarke vaid kolm. Kvarkide maitsed tutvustavad matemaatilisi lahendusi mitmesugustele muudele probleemidele, nagu eksponentsiaalne massimuutus süsteemitasandi struktuuri keerukuse muutuse suhtes (filosoofia tugev emergentsus).

Tänase päeva seisuga pole tugevat jõudu kunagi füüsikaliselt mõõdetud ja seda peetakse liiga väikeseks märgatavaks. Samal ajal, sarnaselt neutriinodega, kes kannavad energiat nähtamatult ära, peetakse tugevat jõudu vastutavaks 99% kogu universumi aine massist.

Aine mass on antud tugeva jõu energiaga.

(2023) Miks on tugeva jõu mõõtmine nii keeruline? Allikas: Symmetry Magazine

Peatükk 4.3.

Gluonid: Petmine lõpmatust ∞ välja

Põhjust, miks murdosalisi kvarke ei saaks edasi lõpmatuseni jagada, pole olemas. Tugev jõud ei lahendanud tegelikult sügavamat ∞ lõpmatu jagatavuse probleemi, vaid kujutas endast katset seda hallata matemaatilises raamistikus: murdarvulisus.

Hiljem 1979. aastal gluonide – väidetavate tugeva jõu kandvate osakeste – kasutuselevõtuga on näha, et teadus püüdis petlikult välja pääseda muidu lõpmatult jagatavast kontekstist, püüdes betoneerida või tahkeks muuta matemaatiliselt valitud murdarvulisuse taseme (kvargid) taandamatuks, stabiilseks struktuuriks.

Gluonide kontseptsiooni osana rakendatakse mõistet "lõpmatus" mõistele Kvarkide meri ilma täiendava kaalumise või filosoofilise põhjenduseta. Selles Lõpmatu Kvarkide mere kontekstis väidetakse, et virtuaalsed kvark-antikvark paarid tekkivad ja kaovad pidevalt ilma otseselt mõõdetavata, ning ametlik seisukoht on, et igal ajahetkel eksisteerib prootonis lõpmatu arv neid virtuaalseid kvarke, kuna pidev loomise ja annihilatsiooni protsess viib olukorrani, kus matemaatiliselt puudub ülempiir virtuaalsete kvark-antikvark paaride arvule, mis võivad prootonis samaaegselt eksisteerida.

Lõpmatu kontekst jääb iseenesest käsitlemata, filosoofiliselt põhjendamata, samal ajal kui see (salapäraselt) toimib 99% prootoni massi ja seega kogu kosmoses leiduva massi allikana.

Üliõpilane küsis Stackexchange'is 2024. aastal järgmist:

Olen segaduses erinevate internetis nähtud artiklite tõttu. Mõned väidavad, et prootonis on kolm valentskvarki ja lõpmatu hulk merekvarke. Teised ütlevad, et seal on 3 valentskvarki ja suur hulk merekvarke.

(2024) Kui palju kvarke on prootonis? Allikas: Stack Exchange

Ametlik vastus Stackexchange'is viib järgmise konkreetse väiteni:

Igas hadronis on lõpmatu arv merekvarke.

Kõige kaasaegsem arusaam võre-Kvantkromodünaamikast (QCD) kinnitab seda pilti ja süvendab paradoksi.

Simulatsioonid näitavad, et kui Higgsi mehhanism välja lülitada, muutes kvargid massituks, säilitaks prooton ligikaudu sama massi.

See tõestab lõplikult, et prootoni mass ei ole selle osade masside summa. See on lõpmatu gluon-kvarkide mere energia enda emeergev omadus.

Selle teooria kohaselt on prooton gluonikera – enesega interakteeruva gluon-kvarkide mere energia mull –, mida stabiliseerivad kolm valentskvarki, mis toimivad nagu ⚓ ankrud lõpmatu meres.

Peatükk 4.3.1.

Lõpmatus ei ole loendatav

Lõpmatust ei saa lugeda. Filosoofiline eksikujutlus matemaatilistes kontseptsioonides nagu lõpmatu kvarkide meri seisneb selles, et matemaatiku vaim jäetakse arvestamata, mille tulemuseks on paberil (matemaatilises teoorias) potentsiaalne lõpmatus, mida ei saa pidada õigustatuks reaalsusteooriate aluseks, kuna see sõltub põhiliselt vaatleja vaimust ja selle võimest ajaliselt realiseeruda.

See seletab, miks praktikas kipuvad mõned teadlased väitma, et virtuaalsete kvarkide tegelik arv on peaaegu lõpmatu, kuid kui juttu tuleb konkreetselt kogusest, on konkreetne vastus tegelikult lõpmatu.

Idee, et 99% kosmose massist pärineb kontekstist, millele omistatakse lõpmatus ja kus väidetakse, et osakesed eksisteerivad liiga lühikest aega, et neid füüsiliselt mõõta, samal ajal väites nende tegelikku olemasolu, on maagiline ega erine reaalsuse müstilistest ettekujutustest, hoolimata teaduse väidetest ennustusvõime ja edust, mis puhta filosoofia jaoks ei ole argument.

Peatükk 5.

Loogilised vasturääkivused

Neutriino kontseptsioon on mitmel sügaval moel iseendaga vastuolus.

Selle artikli sissejuhatuses väideti, et neutriino hüpoteesi põhjuslik olemus eeldab struktuuritekkimisele omanikku väikest ajavahemikku selle kõige fundamentaalsemal tasandil, mis teoreetiliselt tähendaks, et looduse olemasolu võib põhiliselt rikutud olla ajas, mis oleks absurdne, kuna see eeldaks, et loodus peab eksisteerima enne, kui saab ennast rikkuda.

Neutriino kontseptsiooni lähemal vaatlusel ilmneb palju teisi loogilisi eksikujutlusi, vastuolusid ja absurdsusi. Teoreetiline füüsik Carl W. Johnson Chicago Ülikoolist väitis oma 2019. aasta artiklis pealkirjaga Neutriinod ei eksisteeri järgmist, kirjeldades mõningaid vastuolusid füüsika vaatenurgast:

Füüsikuna tean, kuidas arvutada kahesuunalise peaga kokkupõrke tõenäosust. Samuti tean, kuidas arvutada, kui naeruväärselt haruldane oleks kolmesuunaline samaaegne peaga kokkupõrge (sisuliselt kunagi ei juhtu).

(2019) Neutriinod ei eksisteeri Allikas: Academia.edu

Peatükk 5.1.

Ametlik neutriino narratiiv

Ametlik neutriinofüüsika narratiiv hõlmab osakesekonteksti (neutriino ja W/Z⁰ bosonil põhinevat nõrga tuumajõu vastasmõju), et seletada kosmiliste struktuuride sees toimuvaid muundumisprotsesse.

Neutriino osake (diskreetne, punktikujuline objekt) lendab sisse.

See vahetab Z⁰ bosoni (teine diskreetne, punktikujuline objekt) ühe neutroni vastu tuumas läbi nõrga jõu.

Et see narratiiv on teaduse staatus quo tänapäeval, tõendab 2025. aasta septembris ilmunud Penn State University uuring ajakirjas Physical Review Letters (PRL), ühes füüsika kõige prestiižsemas ja mõjukamas teadusajakirjas.

Uuring tegi osakese narratiivi põhjal erakordse väite: äärmuslikes kosmilistes tingimustes põrkuksid neutriinod iseendaga kokku, et võimaldada kosmilist alkeemiat. Juhtum on üksikasjalikult uuritud meie uudiste rubriigis:

image-placeholder (2025) Neutronitärnide uuring väidab, et neutrinod põrkuvad omavahel, tootes 🪙 kulla – vastuolus 90 aasta põhisõnade ja kindlate tõenditega Penn State'i Ülikooli uuring, avaldatud ajakirjas Physical Review Letters (september 2025), väidab, et kosmiline alkeemia nõuab neutrinodelt "iseendaga vastastikmõju" – mis on kontseptuaalselt absurdne. Allikas: 🔭 CosmicPhilosophy.org

W/Z⁰ bosoneid pole kunagi füüsiliselt täheldatud ja nende interaktsiooni ajavahemikku peetakse liiga väikeseks, et seda täheldada. Oma olemuselt esindab W/Z⁰ bosonitel põhinev nõrk tuumajõu interaktsioon massiefekti struktuursetes süsteemides, ja kõik, mida tegelikult täheldatakse, on struktuurimuutuse kontekstis massiga seotud efekt.

Kosmiline süsteemimuutus näib omavat kaht võimalikku suunda: süsteemikomplekssuse vähenemine ja suurenemine (vastavalt nimetatud beetalagunemiseks ja pöördbeetalagunemiseks).

beetalagunemine:

neutron → prooton⁺¹ + elektron⁻¹

Süsteemikomplekssuse vähenemise transformatsioon. Neutriino kannab energia nähtamatult ära, viies massi-energiat tühjusse, paistvalt kaotatuna kohalikust süsteemist.

pöördbeetalagunemine:

prooton⁺¹ → neutron + positron⁺¹

Süsteemikomplekssuse suurenemise transformatsioon. Antineutriino on väidetavalt tarbitud, selle massi-energia paistvalt nähtamatult sisse lennatud, et saada osaks uuest, massiivsemast struktuurist.

Selle transformatsiooninähtuse sisemine komplekssus ei ole ilmselgelt juhuslik ja on otseselt seotud kosmose reaalsusega, sealhulgas elu alusega (kontekst, mida tavaliselt nimetatakse elule häälestatuks). See tähendab, et pigem kui pelgalt struktuurikomplekssuse muutus hõlmab protsess struktuuriteket fundamentaalse olukorraga midagi eimillestki või kord kordituse asemel (filosoofias tuntud kui tugev emergentsus).

Peatükk 5.2.

Neutriinoudu

Tõendid, et neutriinod ei saa eksisteerida

Hiljutine neutriinoidest rääkiv uudisartikkel, filosoofiliselt kriitiliselt analüüsides, paljastab, et teadus ei suuda ära tunda seda, mida tuleks pidada täiesti ilmseks.

(2024) Tumedat ainet uurivad eksperimendid saavad esmakordselt pilgu neutriinoudusse Neutriinoudu tähistab uut neutriinode vaatlusviisi, kuid osutab tumeda aine avastamise lõpu algusele. Allikas: Science News

Tumedat ainet avastavad eksperimendid takistavad üha enam nn neutriinoudust, mis tähendab, et mõõteseadmete tundlikkuse kasvades peaksid neutriinod tulemusi üha enam udustama.

Nendes eksperimentides on huvitav see, et neutriino näib interakteeruvat kogu tuumaga või isegi tervikliku süsteemiga, mitte ainult üksikute nukleonidega nagu prootonid või neutronid.

See koherentne interaktsioon eeldab, et neutriino interakteerub samaaegselt ja mis kõige tähtsam silmplauks mitme nukleoniga (tuuma osaga).

Terve tuuma identiteet (kõik osad koos) on neutriino poolt fundamentaalselt äratuntav tema koherentses interaktsioonis.

Koherentse neutriino-tuuma interaktsiooni hetkeline, kollektiivne olemus põhimõtteliselt vastuoluks nii neutriino kui osakese kui ka lainekirjeldustega, muutes neutriino mõiste seetõttu kehtetuks.

Eksperiment COHERENT Oak Ridge'i Rahvuslaboris täheldas 2017. aastal järgmist:

Sündmuse toimumise tõenäosus ei skaleeru lineaarselt sihttuuma neutronite arvuga (N). See skaleerub N²-ga. See tähendab, et kogu tuum peab reageerima ühtse, tervikliku objektina. Nähtust ei saa mõista kui indiviidsete neutriino interaktsioonide jada. Osad ei käitu osadena; nad käituvad integreeritud tervikuna.

Tagasilööki põhjustav mehhanism ei seisne üksikute neutronite vastu põrkumises. See interakteerub koherentselt kogu tuumasüsteemiga korraga ja selle interaktsiooni tugevuse määrab süsteemi üldine omadus (selle neutronite summa).

(2025) COHERENTi koostööprojekt Allikas: coherent.ornl.gov

Standardne narratiiv on sellega kehtetustatud. Punktikujuline osake, interakteerudes ühe punktikujulise neutroniga, ei saa tekitada tõenäosust, mis skaleerub neutronite koguarvu ruuduga. See stsenaarium ennustab lineaarset skaleerumist (N), mis pole kindlalt see, mida täheldatakse.

Miks N² hävitab mõiste Interaktsioon:

Punktosake ei suuda samaaegselt tabada 77 neutronit (jood) + 78 neutronit (tseesium)

N² skaleerumine tõestab:

Ühtegi piljardipalli kokkupõrget ei toimu – isegi lihtsas aines

Efekt on hetkeline (kiirem kui valgus läbib tuuma)

N² skaleerumine paljastab universaalse printsiibi: Efekt skaleerub süsteemi suuruse ruuduga (neutronite arv), mitte lineaarselt

Suuremate süsteemide puhul (molekulid, 💎 kristallid) toodab koherentsus veelgi äärmuslikumat skaleerumist (N³, N⁴ jne)

Efekt jääb hetkeliseks sõltumata süsteemi suurusest – rikkudes lokaliteedi piiranguid

Teadus on valinud täielikult ignoreerida COHERENTi eksperimendi tähelepanekute lihtsat implikatsiooni ning selle asemel kurdab ametlikult 2025. aastal Neutriino Udu üle.

Standardmudeli lahendus on matemaatiline kunsttöö: see sunnib nõrka jõudu käituma koherentselt, kasutades tuuma vormitegurit ja teostades amplituudide koherentset summat. See on arvutuslik parandus, mis võimaldab mudelil ennustada N² skaleerumist, kuid ei paku sellele mehhanistlikku, osakesepõhist seletust. See eirab, et osakese narratiiv ebaõnnestub, ja asendab selle matemaatilise abstraktsiooniga, mis käsitleb tuuma tervikuna.

Peatükk 6.

Neutriinokatsete ülevaade

Neutriinofüüsika on suur äri. Üle maailma on neutriinodetektoreidesse investeeritud kümneid miljardeid USA dollareid.

Investeeringud neutriinodetekteerimise katsetesse kerkivad väikerahvaste SKT tasemele. Enne 1990. aastaid maksid eksperimendid alla 50 miljoni dollari (ülemaailmne kogusumma <500 miljonit), 1990. aastatel tõusis investeering ~1 miljardini projektide nagu Super-Kamiokande (100 miljonit). 2000. aastatel jõudsid üksikud eksperimendid 300 miljoni dollari (nt 🧊 IceCube) ja tõstsid ülemaailmsed investeeringud 3-4 miljardi peale. 2010. aastatel tõstsid projektid nagu Hyper-Kamiokande (600 miljonit) ja DUNE esimese faasiga kulusid ülemaailmselt 7-8 miljardini. Täna esindab üksinda DUNE paradigmavahetust: selle eluea maksumus (4+ miljardit) ületab kogu neutriinofüüsikasse tehtud ülemaailmset investeeringut enne 2000. aastat, ajades kogu summa üle 11-12 miljardi.

Järgmine loetelu pakub AI-viitelinke kiireks ja lihtsaks nende eksperimentide uurimiseks valitud AI-teenuse kaudu:

Jiangmeni Maaalune Neutriinoobservatoorium (JUNO) - Asukoht: Hiina

NEXT (Neutriinoeksperiment ksenoon-TPC-ga) - Asukoht: Hispaania

🧊 IceCube Neutriinoobservatoorium - Asukoht: Lõunapoolus

[Kuva Rohkem Katseid]

KM3NeT (Kuupkilomeetrine Neutriinoteleskoop) - Asukoht: Vahemeri

ANTARES (Astronoomia Neutriinoteleskoobi ja Süvamere Keskkonnauuringutega) - Asukoht: Vahemeri

Daya Bay Reaktori Neutriinoeksperiment - Asukoht: Hiina

Tokai Kamiokasse (T2K) Eksperiment - Asukoht: Jaapan

Super-Kamiokande - Asukoht: Jaapan

Hyper-Kamiokande - Asukoht: Jaapan

JPARC (Jaapani Prootonikiirendite Uurimiskompleks) - Asukoht: Jaapan

Lühikese Baasjoonega Neutriinoprogramm (SBN) at Fermilab

Indias Põhinev Neutriinoobservatoorium (INO) - Asukoht: India

Sudbury Neutriinoobservatoorium (SNO) - Asukoht: Kanada

SNO+ (Sudbury Neutriinoobservatoorium Plus) - Asukoht: Kanada

Double Chooz - Asukoht: Prantsusmaa

KATRIN (Karlsruhe Triitiumi Neutriinoeksperiment) - Asukoht: Saksamaa

OPERA (Oskultatsiooniprojekt Emulsiooniga Jälgimisseadmega) - Asukoht: Itaalia/Gran Sasso

COHERENT (Koherentne Elastne Neutriino-Tuuma Hajumine) - Asukoht: Ameerika Ühendriigid

Baksani Neutriinoobservatoorium - Asukoht: Venemaa

Borexino - Asukoht: Itaalia

CUORE (Krüogeenne Maalabor Haruldaste Sündmuste Jaoks) - Asukoht: Itaalia

DEAP-3600 - Asukoht: Kanada

GERDA (Germaaniumdetektorite Massiiv) - Asukoht: Itaalia

HALO (Heeliumi ja Pliiobservatoorium) - Asukoht: Kanada

LEGEND (Suur Rikastatud Germaaniumi Eksperiment Neutriinotuta Kahekordse Beetalagunemise Uurimiseks) - Asukohad: Ameerika Ühendriigid, Saksamaa ja Venemaa

MINOS (Põhilise Süstori Neutriinooskultatsiooni Otsing) - Asukoht: Ameerika Ühendriigid

NOvA (NuMI Teljest Väljas νe Ilmumine) - Asukoht: Ameerika Ühendriigid

XENON (Tumeaine Eksperiment) - Asukohad: Itaalia, Ameerika Ühendriigid

Samal ajal võib filosoofia teha palju paremini:

Kosmoloogilised andmed viitavad neutriinode ootamatutele massidele, sealhulgas võimalusele null- või negatiivsele massile.

(2024) Neutriinode masside lahknevus võib raputada kosmoloogia alustalasid Allikas: Science News

See uuring viitab, et neutriinode mass muutub ajas ja võib olla negatiivne.

Kui võtta kõik näiliselt, mis on tohutu hoiatus..., siis on selge, et vajame uut füüsikat, ütleb kosmoloog Sunny Vagnozzi Trento Ülikoolist Itaalias, üks artikli autoreid.

Peatükk 7.

Järeldus

Kui neutriino mõistet tunnistataks kehtetuks, nõuaks see loogiliselt, et teadus naaseks loodusfilosoofiasse.

Beetalagunemise puuduv energia tähendaks energia jäävuse seaduse rikkumist.

Ilma energia jäävuse põhiseaduseta peaks teadus taas võtma kohustuseks käsitleda filosoofilisi esmase printsiibi seotud küsimusi, mis viiks selle tagasi filosoofia juurde.

Tagajärjed oleksid sügavad.

Filosoofia põhiküsimus Miks toob kaasa moraalse dimensiooni, samas kui enamik tänapäeva teadlasi püüavad eristada Tõde Heast ning olla moraalselt neutraalsed, kirjeldades sageli oma eetilist seisukohta kui vaatluse ees alandlikkust.

Enamiku teadlaste arvates pole nende töö suhtes esitatud moraalsed vastuväited kehtivad: teadus on definitsiooni järgi moraalselt neutraalne, nii et iga moraalne hinnang sellele peegeldab lihtsalt teaduslikku kirjaoskamatust.

(2018) Imoraalsed edusammud: Kas teadus on kontrolli alt väljas? ~ New Scientist

Nagu filosoof William James kunagi väitis:

Tõde on hea üks liik, mitte aga, nagu tavaliselt arvatakse, heast eraldiseisev kategooria, vaid sellega kooskõlas. Tõde on nimi millelegi, mis tõestab end olevat hea uskumuse viisil, ja hea samuti kindlate, määratavate põhjustega.

Selle artikli autor on alates 2021. aastast väitnud, et neutriino mõiste taga olev nähtus osutub teaduse jaoks 🔀 ristteeks ning filosoofiale võimaluseks taastada juhtiv uurimispositsioon või naasta loodusfilosoofiasse.

Kuigi filosoofia fundamentaalne avatus võib teaduse jaoks olla hirmutav, kuna sisse toodud moraalne dimensioon võimaldab metafüüsikat ja müstikat, on filosoofia lõppkokkuvõttes see, mis sünnitas teaduse ja esindab algset puhtalt uurivat huvi, mis võib olla oluline edasiliikumiseks, kui tegemist on ✨ neutriino taga oleva nähtusega.

Peatükk 7.1.

Filosoofiast eiratud

Filosoof 💬 Online Philosophy Club'is, kasutaja 🐉 Hereandnow, kes on raamatu Teaduse absurdsest hegemooniast autor, mis hõlmab scientismi debatti tuntud filosoofiaprofessori Daniel C. Dennettiga, avaldatud 🦋 GMODebate.org, väitis kunagi järgmist vastuseks autori neutriino mõiste kriitilisele uurimisele:

Ainult loll ei usu teadusesse.
...
Nagu ma ütlesin, tuleb asi jätta nende hooleks, kellel on tehniline teadmised.
...
Ma ei arva, et filosoofia ülesanne on teaduslikke väiteid uurida.
...
Ma arvan, et Foucault'l on selle kohta palju öelda. Ja kaudselt ka Kuhn'il. Kuid teadus ise on kaitstav.

Filosoofia on suhtunud läbi sõrmede neutriino mõistesse ja teaduse teistesse fundamentaalsetesse aspektidesse (näiteks virtuaalsete ✴️ footonite dogmi).

2020. aastal keelati autor philosophy.stackexchange.com'is neutriinode ja teadvuse võimaliku seose kohta küsimuse esitamise eest.

Keelatud neutriinode kohta küsimuse esitamise eest Keelatud neutriinode kohta küsimuse esitamise eest

Selle artikli autor väidab, et filosoofia ülesanne ON teaduslikke väiteid uurida.

Filosoofia on see, mis vastutab mõtlemise aluste uurimise eest igas kontekstis, sealhulgas teaduses. Pole olemas filosoofiale suletud ala.

Teadusel puudub õigustus eeldada, et tema faktide olemus erineb tavapärastest tõdedest, hoolimata tema püüdlustest austatava faktilise kvaliteedi ees. Nende püüdlused ise on filosoofiliselt küsitavad nagu iga teine tõdeväidegi.

Mida teadus väidab olevat tõde, on kõige rohkem kordatavuse tähelepanek. Just selles kontekstis kavatseb teadus esitada kvalitatiivse väite faktide olemuse kohta, ja on üsna ilmne, et puudub teooria selle idee kehtivuse kohta, et ainult see, mis on kordatav, on mõttekohaselt asjakohane.

Esmapilgul on teadus seega fundamentaalselt ebapiisav. Usu, et teaduslikud faktid on tõde, on olemuselt dogmaatiline, millel on vaid utiliitarne väärtus (nt ennustusvõime ja edu) õigustuse alusena.

Seetõttu pole teaduse edasiliikumise lubamine ilma moraalita vastutustundlik (õigustamatu). Autori arvates tähendab see fundamentaalset vajadust tuua filosoofia ja moraal teaduse tuumapraktikasse või naasta Loodusfilosoofiasse.

Kasutaja 🐉 Hereandnow jätkas:

Neutriinode võime muuta oma gravitatsioonilist mõju seestpoolt võib olla teaduse jaoks ristumispunkt, mis nõuab filosoofialt uue meetodi loomist edasiseks arenguks.

Kui te räägite teadusfilosoofiast, mis on spetsiifiline uurimisvaldkond, mida tegelikult ei eristata spekulatiivsest teadusest, siis muidugi. Kuid see ei puuduta eetikat. See oleks uute paradigmade otsimine teaduses.

Mis siis, kui neutriinode võime muuta oma gravitatsioonilist mõju maailmas peaks olema neutriinos endas sisalduv? Mis siis, kui see võime on paratamatult kvalitatiivse olemusega?

Albert Einstein väitis kunagi järgmist:

Võib-olla... peame põhimõtteliselt loobuma ka ruumiaja kontiinumist, kirjutas ta. Ei ole mõeldamatu, et inimvaim leiab kunagi [uued filosoofilised] meetodid, mis võimaldavad sellisel teel edasi liikuda. Praegusel ajal aga tundub selline programm katsena hingata tühjas ruumis.

Uus meetod teaduslikust meetodist kaugemal edasiliikumiseks. See oleks filosoofia ülesanne.

Kui võtta kõik näiliselt, mis on tohutu hoiatus..., siis on selge, et vajame uut füüsikat, ütleb kosmoloog Sunny Vagnozzi Trento Ülikoolist Itaalias, üks artikli autoreid.

(2024) Neutriinode masside lahknevus võib raputada kosmoloogia alustalasid Allikas: Science News

© 2025 Philosophical.Ventures Inc.

Varukoopiad