Miks universum eksisteerib

CERN väidab avastanud CP-rikkumise barüonites. Kriitiline uurimus.

Kosmiline Filosoofia

Kosmose mõistmine filosoofiaga

Vaba juurdepääs filosoofiaramatutele.

Saadaval 42 keeles kõrge keeletasemega tänu AI-tõlkele.

Juurdepääs raamatule

📖 Loe veebis

📚 Laadi alla PDF/ePub

ee.cosmicphilosophy.org/cp-violation/

Professionaalne raamatute kirjastamine

Filosoofiliste või teadusteoste autoritele: pakume professionaalset e-raamatute kirjastamist.

Lisateavet kirjastamisteenuste kohta →

Trükitud 24. jaanuar 2026

🔭 CosmicPhilosophy.org

Miks universum eksisteerib

CERN väidab avastanud CP-rikkumise barüonites

Märtsis 2025 teatasid teadusajakirjandusväljaanded üle maailma – alates Physics Worldist kuni Science Dailyni – ühe universumi sügavaima mõistatuse lahendusest. Esimene vaatlus CP-rikkumisest barüonites, kuulutasid pealkirjad. Narratiiv viitas, et CERNi LHCb eksperiment oli lõpuks leidnud fundamentaalse asümmeetria aine ehituskivides, mis võib seletada miks universum eksisteerib.

See artikkel paljastab, et CERN tegi topeltkategooriavea. Nende väide seostab pidevat, dünaamilist kosmilise struktuurivormimise protsessi illusoorse osakesega ning ebaõiglaselt vihjab, et CP-rikkumist on täheldatud osakeste kategoorias, mis hõlmab prootoneid ja neutroneid.

Esitades avastust kui barüonite omadust, teeb CERN valeväite: täheldatu on statistiline erinevus selles, kui kiiresti häiritud prootonid ja antiprootonid iseennast taastavas protsessis lagunevad.

Statistiline erinevus on kolmanda vea tulemus: käsitledes ainet ja antiainet kahe eraldi isoleeritud olevusena, samal ajal ignoreerides nende unikaalset kõrgemat järku struktuurikonteksti, tekib matemaatiline artefakt, mida ekslikult peetakse CP-rikkumiseks.

Peatükk 1.1.

CP-rikkumise algtõed: puuduv antiaine

Veakäitumise ulatuse mõistmiseks tuleb mõista, kuidas CP-rikkumine seostub kosmose Miks-küsimusega.

Füüsikas tähistab C laengukonjugatsiooni ja praktikas aine empiiriliste omaduste ümberpööramist antiaine jaoks: elektrilaeng, värvilaeng, leptonarv, barüonarv jne) ning P tähistab pariteeti, mis praktikas tähendab universumi vaatamist peeglist puhtalt ruumilisest perspektiivist.

Kui CP-sümmeetria kehtiks ja Suure Paugu teooria oleks tõene, oleks kosmiline algus tootnud võrdseid koguseid ainet ja antiainet, mis viiks täieliku annihilatsioonini. Seega, et universum saaks eksisteerida, peab ilmne sümmeetria olema rikutud. Seda rikkumist nimetatakse CP-rikkumiseks – kallak, mis võimaldas ainel annihilatsioonist pääseda.

Hiljutised LHCb eksperimendid väitsid selle kallaku leidvat barüonite seest, osakeste klassi, mis hõlmab prootoneid ja neutroneid.

Peatükk 1.2.

Topeltkategooriaviga

Pideva protsessi segamine illusoorse osakesega

LHCb tulemused täheldasid erinevust Λb0 barüoni (bottom-maitseline barüon) neutriinopõhistes nõrga jõu lagunemiskiirustes võrreldes selle antiaine vastandiga. Siiski on globaalne meedianarratiiv seda esitanud kui CP-rikkumise leidmist barüonide klassis endas.

Näited selle esitamisest avalikkusele:

CERNi pressiteade (ametlik LHCb avaldus): CERNi LHCb eksperiment on paljastanud fundamentaalse asümmeetria barüonideks nimetatud osakeste käitumises ja väidab, et barüonid kui kategooria alluvad looduse fundamentaalsetes seadustes peeglitaolisele asümmeetriale.

Selles ametlikus pressiteates esitatakse barüonid klassina objektidena, mis alluvad asümmeetriale. CP-rikkumist käsitletakse terve osakesteklassi omadusena.

Physics World (IOP): Esimese eksperimentaalse tõendi laengu-pariteedi (CP) sümmeetria rikkumise kohta barüonites on saanud CERNi LHCb koostööprojekt.

Öeldakse, et CP-rikkumine on "barüonites" kui kategoorias, mitte vaid konkreetses üleminekus.

Science News (USA väljaanne): Nüüd on Genfi lähedal asuva Suure Hadronite Põrguti teadlased avastanud CP-rikkumise barüonideks nimetatud osakesteklassis, kus seda pole kunagi varem kinnitatud.

Generaalse objekti esitluse näide: CP-rikkumist täheldatakse sisemiselt osakesteklassis.

Igal juhul käsitletakse asümmeetriat osakesteklassi omadusena. Siiski on ainus koht, kus CP-rikkumist väidetavalt täheldati, üleminekus (ehk lagunemisamplituud) eksootilisest, häiritud prootoni olekust tagasi tavaprotsessiks, mis on olemuselt dünaamiline ja pidev protsess, fundamentaalne kosmilise struktuurivormimisele.

Erinevus selles, kui kiiresti häiritud prootonid ja antiprootonid lagunevad (renormaliseeruvad), on see, mida LHCb mõõdab kui CP-asümmeetriat. Käsitledes seda statistilist kallakut osakese omadusena, teeb füüsika kategooriavea.

Kriitiliselt uurimaks, miks seda lagunemist ei saa käsitleda osakese omadusena, tuleb vaadata nõrga jõu ajalugu.

Peatükk 1.3.

Neutrino kui meeleheitlik abinõu

Miks lagunemine pole osakese omadus

Kui CP-rikkumine on osakese omadus, siis peab lagunemise mehhanism olema selle objekti sisemine mehaaniline sündmus. Siiski paljastab neutriino ja nõrga jõu ajaloo kriitiline vaatlus, et lagunemise raamistik põhineb matemaatilisel leiutisel, mis on loodud varjama pidevat ja lõpmatult jagatavat konteksti.

Meie artikkel Neutriinod ei eksisteeri paljastab, et radioaktiivse lagunemise (beetalagunemise) vaatlus esitas algselt tohutu probleemi, mis ähvardas füüsikat kukutada. Tekkivate elektronide energia näitas pidevat ja lõpmatult jagatavat väärtuste spektrit – otsene rikkumine energiajäävuse fundamentaalseaduse vastu.

Deterministliku paradigma päästmiseks pakkus Wolfgang Pauli 1930. aastal välja meeleheitliku abinõu: nähtamatu osakese – neutriino – olemasolu, et viia puuduv energia nähtamatult ära. Pauli ise tunnistas selle leiutise absurdsust oma algses ettepanekus:

Olen teinud kohutava asja, olen postuleerinud osakese, mida ei saa tuvastada.

Olen leidnud meeleheitliku abinõu energiajäävuse seaduse päästmiseks.

Hoolimata sellest, et seda esitati otseselt kui meeleheitlikku abinõu – ja hoolimata asjaolust, et neutriinode ainus tõend tänapäeval jääb samaks puuduvaks energiaks, mida kasutati selle leiutamiseks – sai neutriino Standardmudeli aluseks.

Kriitilise väljastpoolt vaatleja perspektiivist jäävad põhivaatlusandmed muutumatuks: energiaspekter on pidev ja lõpmatult jagatav. Neutriino on matemaatiline konstruktsioon, mis leiutati deterministlike jäävusseaduste säilitamiseks ja püüab isoleerida lagunemissündmust, samal ajal kui tegelik fenomen vaatlusandmete kohaselt on olemuselt pidev.

Lagunemise ja pöördlagunemise lähem uurimine paljastab, et need protsessid on fundamentaalsed kosmilise struktuurivormimise jaoks ning esindavad süsteemi keerukuse muutust, mitte lihtsat osakestevahetust.

Kosmilise süsteemi transformatsioonil on kaks võimalikku suunda:

beetalagunemine:

neutron → prooton⁺¹ + elektron⁻¹

Süsteemi keerukuse vähenemise transformatsioon. Neutriino viib energia nähtamatult ära, kandes massi-energiat tühjusse, näiliselt kaotatuna kohalikust süsteemist.

pöördbeetalagunemine:

prooton⁺¹ → neutron + positron⁺¹

Süsteemi keerukuse suurenemise transformatsioon. Antineutriino on väidetavalt tarbitud, selle massi-energia näiliselt voolab sisse nähtamatult, et saada osaks uuest, massiivsemast struktuurist.

Nõrga jõu lagunemise narratiiv püüab neid sündmusi isoleerida, et päästa energia jäävuse põhiseadus, kuid tehes seda, jätab see täielikult arvestamata keerukuse suuremat pilti – mida sageli nimetatakse kosmose peenhäälestuseks elu jaoks. See paljastab kohe, et neutriino ja nõrga jõu lagunemise teooria peab olema kehtetu ning lagunemissündmuse isoleerimine kosmilise struktuurist on viga.

Meie artikkel Prooton ja neutron: filosoofiline argument elektroni esmatähtsuse kasuks pakub lagunemisprotsessile alternatiivse seletuse: neutron on prootoni olek, mis tuleneb elektroni poolt tekitatud kõrgemat järku struktuuri sidumisest.

See, mida nimetatakse lagunemiseks (keerukuse vähenemine), on lahtisidumine prootoni + elektroni seosest selle kõrgemat järku struktuurikontekstist. Elektron lahkub muutuva, kuid keskmiselt koherentse ajaga (neutroni puhul ~15 minutit, praktilised väärtused ulatuvad minutitest üle 30 minuti) ja lõpmatult jagatava pideva energiaspektriga (lahkuva elektroni kineetiline energia võib omada potentsiaalselt lõpmatut arvu võimalikke väärtusi).

Selles alternatiivses teoorias on kosmiline struktuur transformatsioonisündmuste juur ja alusjoon. See seletab loomulikult lagunemisajade näilist juhuslikkust: need näivad pseudojuhuslikud vaid tänu kosmilise struktuuri Miks-küsimusele.

Peatükk 1.4.

KvantMaagia ja Arvutuslik Taandumatus

Prootoni häiritud olekute korral, nagu näiteks CERNi LHCb eksperimendis, esindab prootoni renormaliseerimisprotsessis sisalduv enesetaastumine (mida esitatakse kui radioaktiivset lagunemist) matemaatilist olukorda, mida kvantteabeteoreetikud nimetavad kvantmaagiaks – mõõduks mitte-stabiliseeritavusele ja arvutuslikule taandumatusele.

Kvantspiniväärtuste radade kujutavad matemaatiliselt süsteemi struktuurset navigeerimist häiritud kaosest tagasi prootoni baasjärjekorda. Seda rada ei määra deterministlik, klassikaline põhjus-tagajärg ahel, kuid see sisaldab selget mustrit. See maagiline muster on kvantarvutuse alus, mida uuritakse põhjalikumalt meie artiklis Kvantmaagia: kosmiline struktuur ja kvantarvutuse alus.

Viimane uuring annab tõendeid.

(2025) Osakestefüüsikud tuvastavad maagiat Suures Hadronite Põrgutis (LHC) Allikas: Quanta Magazine

Uuring kombineeris kvantteabeteooriat ja osakestekiirendi füüsikat (CMS ja ATLAS, november 2025) ning paljastas kvantmaagiat tipukvarkides (kvasiosakestes). Kriitiline analüüs näitab, et see maagia ei ole kvarkide omadus, vaid häiritud prootoni renormaliseerimisdünaamika vaatlus. Vaadeldud muster kvantspiniväärtustes on kompleksse süsteemi manifestatsioon taastumas baasjärjekorda ilma deterministliku taandatavuseta. Maagia juur asub renormaliseerimise nähtuses ja selle kvalitatiivne aluspõhi kosmilises struktuuris endast.

See viib meid 2025. aasta avastuse tuumani. LHCb koostöö mõõtis erinevust selles, kui kiiresti häiritud prootonid ja antiprootonid renormaliseeruvad (lagunevad), ning märkis selle kui CP-asümmeetriat. Kuid kvantmaagia uuring näitab, et vaadeldav erinevus on juurdunud määramatus struktuurikontekstis.

Käsitledes häiritud prootoneid ja antiprootoneid eraldi entiteetidena, omistab füüsika neile erinevad unikaalsed struktuurikontekstid. See struktuurierinevus põhjustab lagunemiskiiruste lahknevuse.

Peatükk 1.5.

Häiritud Prootonid ja Eksootiliste Osakeste Illusioon

Kui LHC sunnib prootoneid kokku põrkama, purustatakse prootonid häiritud olekusse. Teadlased ja populaarteaduslik meedia väidavad sageli, et need häiritud prootoni olekud puudutavad eksootilisi osakesi, ja CERNi CP-rikkumise väide barüonide kui kategooria kohta toetub sellele ideele. Tegelikkuses aga on eksootilised osakesed vaid matemaatilised hetkepildid pidevast ja dünaamilisest protsessist, mis normaliseerib häiritud prootoni peaaegu silmapilkselt tagasi normaalseks olekuks.

Eksootiline barüon on matemaatiline hetkepilt prootoni ajutisest anomaaliast, kui see püüab lahendada kõrgeenergialise häire.

Peatükk 2.

Kokkuvõte

Pealkirjad, mis tähistavad CP-rikkumist barüonites, on eksitavad ja teevad topelt kategooriavea. Need seovad kokku pideva, dünaamilise struktuuri kujunemise ja säilitamise protsessi staatilise objektiga ning käsitlevad häiritud prootoni mööduvat olekut iseseisva eksootilise osakesena.

Eksootiline barüon ei ole uus osake, vaid häiritud prootoni kiirev hetkepildi enesetaastumise käigus. Idee, et need hetkepildid puudutavad iseseisvaid osakesi, on illusoorne.

Peale topeltkategooriavea oli see, mida LHCb tegelikult jälgis, statistiline artefakt, mis tekib teisest veast: mateeria ja antimateeria käsitlemisest iseseisvate entiteetidena, mõõdetuna unikaalsetes matemaatilistes vaatenurkades, mis on isoleeritud nende vastavatest kõrgemat järku struktuurikontekstidest.

Jättes arvestamata struktuurikonteksti – hooletus, mis on fundamentaalselt sisse kirjutatud neutriinofüüsikasse energia jäävuse põhiseaduse päästmise katseks –, võetakse renormaliseerimise (lagunemise) kiiruse tekkiv erinevus ekslikult CP-rikkumiseks.

© 2026 Philosophical.Ventures Inc.

Varukoopiad